УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Білоцерківмаз» про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2003 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, як співавторами художньо-конструкторського рішення «ІНФОРМАЦІЯ_1», та ТОВ НВП «Білоцерківмаз» було укладено договір № 06П-03 на передачу права на одержання патенту України на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_2) за заявою від 20 травня 2003 року (патент на промисловий зразок НОМЕР_2) (далі - договір).

Згідно п. 5.2 акта естетично-правової експертизи, патент України на промисловий зразок № НОМЕР_3 вважається впровадженим на ТОВ НВП «Білоцерківмаз» з 16 червня 2003 року.

Пунктами 3, 3.1 договору передбачено, що винагорода за використання промислового зразка авторам повинна виплачуватись один раз на рік і її розмір дорівнює десятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством за повний чи неповний рік використання. Однак відповідач винагороду за використання прав інтелектуальної власності на винахід у період 2010-2012 років позивачам не виплатив.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2014 року скасовано та передано справу на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачами не доведено обставин, на які вони посилалися, оскільки ними не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, в тому числі факту використання винаходу протягом 2010-2012 років.

Проте з висновком апеляційного суду про залишення рішення суду першої інстанції без змін повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є співавторами винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_2).

14 травня 2003 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТОВ НВП «Білоцерківмаз» укладено договір № 06П-03 про передачу права на одержання патенту України на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1» і такий патент відповідач отримав.

Відповідно до п. 3 договору про передачу права на одержання патенту на промисловий зразок винагорода авторам повинна виплачуватись один раз на рік.

Згідно з п. 3.1 розмір винагороди за використання промислового зразка дорівнює десятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством за повний чи неповний рік використання.

Протягом 2003-2007 років ТОВ НВП «Білоцерківмаз» відповідно до наведених вище умов договору здійснювало виплати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винагороди за використання патенту.

Згідно п. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» права, що випливають з патенту, діють від дати публікації відомостей про його видачу за умови сплати річного збору за підтримання чинності патенту.

Відповідно до п. 2.2 договору ТОВ НВП «Білоцерківмаз» прийняло на себе обов'язки нести витрати по підтриманню патенту в силі.

Проте апеляційним судом не було з'ясовано чи виконував відповідач взяті на себе зобов'язання по підтриманню патенту в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» право на одержання патенту має роботодавець, якщо промисловий зразок створено у зв'язку з виконанням службових обов'язків чи доручення роботодавця, за умови, що трудовим договором (контрактом) не передбачено інше. Роботодавець повинен укласти письмовий договір з автором і за його умовами видати винагороду автору відповідно до економічної цінності промислового зразка та іншої вигоди, одержаної роботодавцем від промислового зразка.

Спори щодо умов одержання винагороди та її розміру розв'язуються у судовому порядку.

Відповідно до п. 2.3 договору ТОВ НВП «Білоцерківмаз» зобов'язалося повідомляти авторів у письмовій формі при достроковому припиненні дії патенту за три місяці до закінчення строку дії сплаченого збору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов п. 2.3 договору відповідачем на адресу позивачів було направлено повідомлення № 05/343 від 26 листопада 2009 року про припинення використання патенту України № НОМЕР_3 на промисловий зразок «ІНФОРМАЦІЯ_1».

На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку про припинення дії патенту та невикористання відповідачем промислового зразка.

Разом з тим, відповідно до п. 2.5 договору встановлено, що при припиненні використання патенту на промисловий зразок № НОМЕР_3 згідно заявки № від 20 травня 2003 року на ТОВ НВП «Білоцерківмаз» завод оформляє матеріали на передачу прав власника патенту на ім'я авторів.

Апеляційним судом не було враховано зазначеного вище пункту договору та не було з'ясовано, чи здійснював відповідач дії щодо передачі прав власника патенту на ім'я авторів.

Крім того, апеляційним судом помилково застосовано положення ч. 5 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», оскільки зазначений закон не регулює спірні правовідносини.

За таких обставин, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук