Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/3830/15 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/778/1352/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» до Селянського фермерського господарства «Розанка», ОСОБА_3, Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ТОВ «Зоря» звернулось до суду з позовом до СФГ «Розанка», ОСОБА_3, Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 20.05.2009 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення №305 площею 5,8602 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0083, строком на 5 років, договір зареєстровано у відділі Держкомзему Вільнянського району Запорізької області, про що у державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 28 грудня 2012 року за №02797.

Вважає, що даний договір є укладеним з моменту реєстрації а тому є чинним до 28 грудня 2017 року, дія договору не припинена, товариство є землекористувачем земельної ділянки, сплачує орендну плату за договором.

Проте, 29 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та СФГ «Розанка» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, державна реєстрація договору відбулась 05 травня 2014 року.

Вважає, що оскільки попередній договір між товариством та ОСОБА_3 від 20 травня 2009 року є чинним, дії щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду СФГ «Розанка» є безпідставними та незаконними.

На підставі зазначеного просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,7702 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0083, що належить на праві власності ОСОБА_3, який був укладений між ОСОБА_3 та СФГ «Розанка» 29 квітня 2014 року, судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Зоря» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

20.05.2009 року ОСОБА_3 як орендодавець та ТОВ "Зоря" як орендар уклали між собою договір оренди землі, згідно умов якого позивачу в оренду була передана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 5,8602 га, належна ОСОБА_3 на праві власності. Строк дії договору визначено сторонами у 5 років (п.8). Державна реєстрація договору відбулася 28.12.2012 року (а.с.8-9).

З матеріалів справи вбачається, що 29.04.2014 року ОСОБА_3 як орендодавець та СФГ "Розанка" як орендар уклали між собою інший договір оренди землі відносно тієї ж земельної ділянки строком на 10 років (а.с.33-36). Державна реєстрація договору відбулася 05.05.2014 року (а.с.43).

Вирішуючи питання про строк дії договору між ТОВ "Зоря" та ОСОБА_3 від 20.05.2009 року, суд правильно виходив з того, що згідно з ч.ч.1, 3 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент укладення зазначеного договору), укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Таким чином, учасники такого правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний документ. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленого ст.627 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на момент укладення договору), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, і набирає чинності після такої реєстрації.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції, що діяла на момент укладення договору), визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, склали та скріпили підписом письмовий документ, в якому зафіксовані правові наслідки цього правочину. Реєстрація ж договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Вказана правова позиція наведена у правових висновках, викладених в постановах Верховного Суду України № 6-127цс13 від 18 грудня 2013 року та № 6-118цс13 від 25 грудня 2013 року.

Відмовляючи ТОВ "Зоря" у задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди землі між ОСОБА_3В з СФГ "Розанка" від 29.04.2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача ТОВ "Зоря" до суду, строк дії договору скінчився, тому припинилися права та обов'язки позивача за цим договором, які б могли потребувати судового захисту. Та обставина, що оспорюваний договір від 29.04.2014 року між ОСОБА_3В з СФГ "Розанка" дійсно був укладений до закінчення дії договору від 20.05.2009 року, не може свідчити на користь позивача, оскільки позов ним був поданий більше ніж через рік після цього, а тому відсутні підстави для застосування ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки його суд дійшов без повного та всебічного з'ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Підставами визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А саме, невідповідність змісту правочину ЦК України, акту цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; порушення прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей батьками (усиновлювачами) при вчиненні правочину.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотності порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 статті 651 ЦК України).

За змістом норми частини 3 ст.651 ЦК України одностороння відмова від договору можлива лише у випадках, коли вона прямо передбачена законом або договором.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором ( ч.4 ст.31 Закону України "Про оренду землі").

Пунктом 39 договору оренди землі, укладеного 20.05.2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Зоря", встановлена заборона розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, не розірвавши вищезазначений договір оренди землі від 20.05.2009 року у передбачений законом та умовами договору спосіб, 29.04.2014 року уклав договір оренди землі з СФГ "Розанка".

Згідно зі ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Способами захисту прав власника або землекористувача на земельну ділянку є визнання прав, визнання угоди недійсною ( п. "а", п."в" ч.3 ст.152 ЗК України).

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Вирішуючи питання щодо наявності порушення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, колегія суддів бере до уваги роз'яснення п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" де сказано: відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Момент вчинення оспорюваного правочину 29.04.2014 року свідчить про порушення прав позивача, який набув прав орендаря за договором від 20.05.2009 року, укладеним на 5 років та строк дії якого не скінчився.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 року у справі № 6-127цс 13, яка, в силу ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми права, положення договору оренди, укладеного ТОВ «Зоря» з ОСОБА_3, та договору оренди, укладеного ОСОБА_3В з СФГ "Розанка", а також на підставі ч.3 ст.215 ЦК України судова колегія дійшла висновку про захист права орендаря ТОВ «Зоря» шляхом визнання недійсним договору оренди від 29.04.2014 року, укладеного між відповідачами, предметом якого є земельна ділянка, що на законних підставах перебувала в оренді позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. Тому рішення суду підлягає скасуванню відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Зоря» про визнання недійсним договору оренди землі від 29.04.2014 року, укладеного між ОСОБА_3В з СФГ "Розанка".

В силу ст.88 ЦПК України на користь ТОВ "Зоря" з відповідачів підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 733грн., що становить по 366,50 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» до Селянського фермерського господарства «Розанка», ОСОБА_3, Реєстраційної служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання договору недійсним, задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,7702 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:003:0083, розташованої на території Михайло-Лукашивської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, укладений ОСОБА_3 та Селянським фермерським господарством «Розанка» 29 квітня 2014 року та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.05.2014 року за №21332110.

Стягнути з ОСОБА_3 та Селянського фермерського господарства «Розанка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» судові витрати по 366 грн.50 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: