У х в а л а

14 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання незаконними рішень сільської ради, припинення права власності на частку у спільному майні, виділ у натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 18 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, ухвалив: припинити право власності ОСОБА_6 на 2/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/100 частини цього житлового будинку.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 суд відмовив.

Апеляційний суд Одеської області 22 жовтня 2014 року змінив рішення суду першої інстанції, ухвалив:

- визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради від 13 січня 1994 року № 5 у частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,096 га на АДРЕСА_1

- визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради від 29 травня 1997 року № 70 у частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,07 га на АДРЕСА_1

- виділити ОСОБА_4 у власність та користування відповідні приміщення (загальною площею 44,11 кв. м) спірного житлового будинку згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2008 року № 144/2008;

- виділити ОСОБА_5 у власність та користування відповідні приміщення (загальною площею 43,58 кв. м) спірного житлового будинку;

- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості його частки в розмірі 1 тис. 664 грн;

- установити земельні сервітути щодо земельної ділянки співвласника ОСОБА_4 на відстані 1 м від спірного житлового будинку площею 3,3 кв. м та виділити співвласниці ОСОБА_5 20,11 кв.м для обслуговування приміщень спірного житлового будинку;

- установити ОСОБА_4 порядок користування земельною ділянкою у межах, визначених на малюнку № 11 на ст. 90 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 липня 2008 року № 144/2008;

- установити ОСОБА_5 порядок користування земельною ділянкою у межах, визначених на малюнку № 11 на ст. 90 зазначеного висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнив частково, рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про виділ у натурі частки зі спільного майна, визнання незаконними рішень, визначення порядку користування земельною ділянкою скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року касаційний суд залишив без змін.

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 14 квітня 2016 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року в частині, що залишена без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року залишила без змін.

26 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 364, 367 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року, в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 липня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на те, що частка відповідачки ОСОБА_6 у праві власності на спірний житловий будинок є незначною, не може бути реально виділена в натурі; ОСОБА_6 не проживає в цьому будинку, надала згоду на припинення її права власності на зазначену частку, погодилась і отримала на час винесення рішення судом від позивача компенсацію вартості її частки у грошовому вираженні, а тому її право власності на зазначену частку у спільному майні слід припинити.

Натомість, відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні інших заявлених ним позовних вимог, суди дійшли висновків, що оспорюваними рішеннями сільської ради права та інтереси ОСОБА_4 порушені не були, а тому ці рішення не підлягають визнанню недійсними.

Крім того, оскільки докази того, що присадибна земельна ділянка перебувала у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відсутні, площі цих земельних ділянок визначені відповідно до чинного законодавства, порядок користування та межі земельних ділянок сторін можуть бути встановлені згідно з їх розмірами, то ця позовна вимога також задоволенню не підлягає.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року, надана заявником для порівняння, не може слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки постановлена за результатами розгляду цієї ж справи, щодо якої подано заяву про перегляд судових рішень.

Таким чином, доводи заявника щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у справах з подібних правовідносин не знайшли свого підтвердження, а тому вважати подану заяву обґрунтованою у цій частині немає підстав.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року, оскільки ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не суперечить цьому висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про визнання незаконними рішень сільської ради, припинення права власності на частку у спільному майні, виділ у натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко