РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 13.11.2015 року ОСОБА_3 передано лист, де відправником значилось Закарпатська філія ДП «Національні інформаційні системи». Від їх імені позивачу було направлено витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, із змісту якого стало відомо, що міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про арешт його майна. 17.11.2015 року представник позивача звернувся до МВ ДВС Ужгородського МРУЮ з метою зясування обставин, які стали підставою для винесення вищезазначеної постанови та було встановлено, що 28.10.2015 року заст.. начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису №1852, виданого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 26.10.2015 року. Так, з копії виконавчого документу, наданого державним виконавцем вбачається, що 27.10.2015 року стягував ОСОБА_4 звернувся до МВ ДВС Ужгородського МРУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного вище виконавчого напису та просив стягнути з ОСОБА_3 110000 дол. США, 258210,10грн. пені та 26919,30грн. витрат на вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис було вчинено на підставі Договору позики від 13.01.2014 року, посвідченого тим же приватним нотаріусом ОСОБА_5 за №90. Загальна сум заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса, становить 2718849,80грн. Згідно з Договором позики від 13.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 в реєстрі №90, грошове зобовязання становить 909370грн. Проте, оспореним виконавчим написом пропонується задовольнити вимоги стягувача в розмірі 110000 дол. США, тобто не у валюті грошового зобовязання. Сума, яка пропонується до стягнення є відмінною від тієї, яка вказана як сума позики у документі, на якому вчинено виконавчий напис: якщо в гривневому еквіваленті тут вже йдеться про 2333720,40грн. Також не зрозумілою є сума пені, оскільки така вказана без розшифрування, яким чином вона розрахована. Таким чином, боргові зобовязання у виконавчому написі не співпадають із умовами Договору позики від 13.01.2014 року. Оскільки, приватним нотаріусом ОСОБА_5 не було дотримано вимог чинного законодавства України, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким визнати, вчинений 26.10.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі №1852 виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 2718849,80грн. таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та посилаючись на вищенаведені обставини справи просила суд винести рішення, яким визнати, вчинений 26.10.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі №1852 виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 2718849,80грн. таким, що не підлягає виконанню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Просив суд відмовити в задоволенні даного позову, так як такий заявлено безпідставно.

Відповідач приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, однак, надав суду письмові заперечення. А тому суд, розглядає справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що в задоволенні даного позову слід відмовити з наступних підстав.

13.01.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір позики, згідно якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 110000 дол. США, що за середньо банківським курсом станом на день укладення договору еквівалентно 909370грн. із зобовязанням повернути позику в строк до 30.01.2015 року.

У відповідності до ст.524 ЦК України зобов'язаннямає бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

ОСОБА_6 вимога в Договорі позики від 13.01.2014 року була дотримана сторонами, які визначили еквівалент суми позики 110000 дол. США у національній валюті гривні, яка на час укладення позики становила суму 909370грн.

Згідно ст.526 зобов'язаннямає виконуватися належним чином відповідно до умов договорута вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаївділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_7 ухилився від взятих на себе Договором позики зобовязань, а саме по спливу строку дії даного договору не повернув отримані в позику кошти.

Судом встановлено, що 06.10.2015 року, з дотриманням вимог ст.84 ЗУ «Про нотаріат» приватним нотаріусом було передано ОСОБА_3, по місцю фактичного проживання, а також по місцю реєстрації заяву повідомлення ОСОБА_4 про необхідність виконання зобовязань за вищевказаним Договором позики, з розрахунком суми боргу, та надано термін 10 днів, з моменту отримання повідомлення, для виконання зобовязання або направлення заперечень щодо його виконання, що підтвердження наявною в матеріалах справи заявою.

Повідомлення про вручення вищевказаної заяви надійшло до нотаріальної контори 09.10.2015 року на адресу с. Холмець, вул. Рибна, 30 та 15.10.2015 року на адресу: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 55/1.

У відповідності до ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелікдокументів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст.88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Однак, судом встановлено, що у відведений термін ОСОБА_3 не виконав зобовязання, свої заперечення щодо суми виконавчого напису не надіслав, що додатково свідчить про безспірність заборгованості.

У звязку з цим, 26.10.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 видано виконавчий напис, яким пропоновано стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 невиплачені в строк на підставі Договору позики грошові кошти у розмірі:

●Суму боргу у розмірі 110000 дол. США, що еквівалентно 2333720,40грн. за офіційним курсом НБУ станом на день видачі виконавчого напису;

●Пеня по простроченому боргу, що передбачено п.10 Договору позики, за період з 30.01.2015 року по 06.10.2015 рік, всього 249 днів, у розмірі середньооблікової ставки НБУ та становить 358210,10грн.;

●Витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 26919,30грн.

Позивач в позовній заяві, а представник позивача в судовому засіданні в обгрунтування своїх вимог вказують на те, що сума, яка пропонується до стягнення є відмінною від тієї, яка вказана як сума позики у документі, на якому вчинено виконавчий напис: якщо в гривневому еквіваленті тут вже йдеться про 2333720,40грн. Також не зрозумілою є сума пені, оскільки така вказана без розшифрування, яким чином вона розрахована.

Однак, суд приходить до переконання, що твердження позивача та його представника спростовуються наступним.

У відповідності до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язаннівизначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договоромабо законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строкта в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, при зверненні кредитора з вимогою про повернення суми позики, було зазначено суму боргу у національній валюті гривні за офіційним курсом відповідної валюти, яка на час видачі виконавчого напису становила 2333720,40грн.

Окрім того, позивачем та представником позивачка вказують про неукладеність самого Договору позики від 13.01.2014 року.

Однак, враховуючи те, що ані позивачем в позовній заяві, ані представником позивача в судових засіданнях не ставиться вимога про визнання Договору позики від 13.01.2014 року неукладеним, суд не вважає дані обставини належним обгрунтування позовних вимог.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що вищезазначене підтверджує, що приватний нотаріус при вчинені виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, які підлягають стягненню за виконавчим написом та у безспірності характеру правовідносин сторін, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 202-204, 209, 215, 509, 516, 533, 547, 626, 638, 639, 640 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 209, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 7, 49, 50, 87-89 ЗУ «Про нотаріат», суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_6