Справа № 750/9031/15-ц
Провадження № 2/750/129/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді Карапута Л.В.,

секретарів Суспо Л.Ю., Руденок В.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3, представників третьої особи - Деснянської районної у м. Чернігові ради - Ларченко О.М., Серб А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради, Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,

в с т а н о в и в:

02.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в спілкуванні з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в його вихованні, а також визначити способи його участі у вихованні сина шляхом: надання побачень з дитиною кожної суботи чи неділі кожного тижня місяця в м. Києві без обмеження тривалості побачень та без присутності будь-кого з відповідачів; надання можливості проведення з дитиною спільного відпочинку без обмеження тривалості побачень та без присутності будь-кого з відповідачів кожної суботи чи неділі кожного тижня місяця в м. Києві та поза межами м. Києва з наданням можливості забирати дитину з м. Києва в інші населені пункти з метою проведення спільного відпочинку; надання можливості відвідування сином кожної суботи чи неділі кожного тижня місяця місця проживання (перебування) позивача в м. Чернігові з наданням можливості забирати сина з м. Києва до м. Чернігова чи до іншого населеного пункту, де проживатиме або перебуватиме позивач.

В ході розгляду справи представник позивача подав заяву позивача про уточнення позовних вимог та просив зобов»язати відповідачів не чинити перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в його вихованні. Визначити способи участі у вихованні сина ОСОБА_7 з наданням можливості бачитись та проводити спільний відпочинок в м. Чернігові кожної 1-ої та 3-ої суботи кожного місяця в період з 12-00 год. до 18-00 год. ( без урахування часу на проїзд з м. Києва до м. Чернігова та з м. Чернігова до м. Києва) без присутності будь-кого з відповідачів, а також на період 15 днів під час щорічної основної відпустки та надання бачитись з сином та проводити спільний відпочинок в м. Києві кожної 2-ої та 4-ої суботи кожного місяця в період з 12-00 год. до 18-00 год. без присутності будь-кого з відповідачів. При цьому просив визначити, що забиратиме і повертатиме сина за місцем його фактичного проживання в АДРЕСА_3 біля під»їзду вказаного будинку, в якому розташована квартира №186, де проживає ОСОБА_7.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 та її батьки ОСОБА_8, ОСОБА_9 чинять перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в його вихованні.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Пояснив суду, що позивач як до складання висновку Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві від 14.03.2016 року, так і після цього, вживав заходів щодо побачень з сином ОСОБА_10 та спілкування з ним. Зокрема, намагався привітати дитину з днем народження 18 березня, про що було відмовлено з боку відповідача ОСОБА_2, та призначено зустріч на 20.03.2016 року лише в її присутності. Крім того, наприкінці квітня 2016 року позивач телефонував відповідачу ОСОБА_2 з метою призначення нової зустрічі з сином для їх спілкування, проте остання не відповідала на дзвінки, що свідчить про здійснення позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною та є порушенням міжнародних норм.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову та пояснила суду, що не заперечує проти спілкування батька з сином один раз на місяць протягом однієї години в її присутності або присутності її батьків. Дитина ОСОБА_10 навчається в центрі дошкільної освіти «Школа майбутнього першокласника» три дні в тиждень з 12 години по 14 годину та в суботу відвідує гурток хореографії з 12 години по 14 годину. Крім того, зазначила, що дитина хворіє, а тому потребує спеціального харчування та догляду, що не зможе забезпечити позивач.

Представник відповідача подала письмові заперечення та фактично заперечувала проти зустрічей позивача з дитиною без присутності матері, її батьків або третіх осіб, оскільки дитина хворіє та потребує спеціального харчування.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представники третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради просили прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, з урахуванням інтересів дитини.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, з урахуванням інтересів дитини та розглядати справу без його участі.

Заслухавши учасників процессу, допитавши свідка ОСОБА_12 та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.03.2015 року шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_2 розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова.

Сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення батьків дитина проживає з матір'ю та її батьками у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_6, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_7 зареєстровані в АДРЕСА_4.

Згідно висновку Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-2198/03 від 14.03.2016 року у помешканні за адресою: АДРЕСА_1 створено всі необхідні умови для розвитку, виховання та проживання дитини. Зокрема дитині відведено окрему ізольовану кімнату, яку оснащено меблями, літературою, іграшками, речами повсякденного вжитку, сезонним одягом з урахування віку, статі та потреб дитини.

28.03.2015 року позивач надсилав листа до ОСОБА_2 з приводу його участі у вихованні дитини.

01.04.2015 року ОСОБА_2 надала письмову відповідь позивачу, що подальший діалог буде вести виключно через офіційних представників та органи державної влади (а.с. 12).

Відповідно до висновку Служби у справах дітей позивач до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування звертався двічі протягом 2015 року щодо визначення участі у вихованні дитини, однак документів, необхідних для визначення своєї участі у вихованні сина, не надав. Питання можливості визначення участі ОСОБА_6 у вихованні сина ОСОБА_10 було включено двічі до порядку денного комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації - 25.02.2016 року та 10.03.2016 року, проте на обидва засідання позивач з невідомих причин не прибув. У зв'язку з неприбуттям на засідання комісії ОСОБА_6, обговорення та прийняття рішення здійснювалось з урахуванням позовної заяви та присутності матері дитини ОСОБА_6 (а.с. 179-181).

Також у висновку зазначено, що дитина емоційно прихильний до матері, відчуває довіру до неї, проявляє повагу. До зустрічей з батьком ставиться насторожено та з підвищеним рівнем тривоги.

У висновку орган вважає за доцільне визначити батьку, ОСОБА_6, участь у вихованні його дитини, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши йому наступний час спілкування з дитиною у присутності матері дитини: один раз на місяць у вихідний день та за попередньою домовленістю між батьками. Також у висновку вказано, що з метою уникнення конфліктних ситуацій між батьками ОСОБА_10 необхідно зобов'язати батька дитини, ОСОБА_13, дотримуватись режиму розвитку, виховання, та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини, ОСОБА_2, а також зобов'язати матір дитини, ОСОБА_2, не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини, ОСОБА_6.

Відповідно до вимог статті 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відносно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В силу положень частин першої, другої статті 159 Кодексу, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Проте, як встановлено судом, навіть після складання висновку Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 14 березня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 не надала побачення позивачу з сином без її присутності, що підтверджується аудіо записом від 20.03.2016 року, з якого вбачається спілкування позивача з ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_2, та одночасно остання як 20.03.2016 року під час зустрічі батька з сином так і в судовому засіданні заперечувала проти спілкування позивача з сином без її присутності.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (Конвенція), держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

В частині 1, 3 ст. 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Абзацом 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право кожної дитини на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

В судовому засіданні не було встановлено та не надано з боку відповідачів доказів, що підтверджують негативний вплив ОСОБА_6 на виховання сина ОСОБА_10.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дав свідчення суду, що є хрещеним батьком ОСОБА_10. 20.03.2016 року разом з позивачем їздив до м. Києва поздоровляти ОСОБА_7 з днем народження. ОСОБА_2 перебувала разом з ОСОБА_7 та трималася за його руку під час спілкування ОСОБА_6 з ОСОБА_7. При цьому за два кроки стояв батько ОСОБА_2 та ще дві дівчини, тому на одинці позивач не міг спілкуватися з сином та не має можливості в зв'язку з забороною ОСОБА_2

Актом обстеження умов проживання, складеного комісією служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради проведено обстеження умов проживання для з'ясування умов перебування дитини ОСОБА_7 за адресою в АДРЕСА_2, яким встановлено можливе перебування дитини. Зокрема в даній квартирі, під час перебування дитини, ОСОБА_7 буде мати окреме спальне місце, робоче місце для письма, малювання, в помешканні достатньо місця для ігор та відпочинку (а.с. 241).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність перешкод для відвідування дитиною будинку, де проживає батько. Хоча відповідач ОСОБА_2 і заперечує проти відвідування дитиною місця проживання позивача, однак доказів його неправомірної поведінки, а також того, що безпосередні контакти з батьком і його участь у вихованні дитини за межами помешкання матері, негативно вплине на дитину чи стан її здоров'я вона не надала.

Разом з тим, в судовому засіданні не було встановлено вчинення перешкод з боку ОСОБА_8, ОСОБА_9 позивачу у спілкуванні та вихованні його сина ОСОБА_10.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З врахуванням вищевикладеного, суд бере до уваги психофізіологічні особливості дитини, її велику, у порівнянні з дорослою людиною вразливість, а також вік ОСОБА_7, відсутність взаєморозуміння між батьками дитини щодо спілкування батька з дитиною, і вважає, що спілкування батька і дитини щотижня забезпечить дитині можливість спілкування як з матір'ю, так із батьком, а також сприятиме налагодженню відносин між батьком і дитиною.

Згідно з ч. 3 ст. 291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім»ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває.

Оскільки не встановлено, що побачення батька з дитиною за місцем його проживання не відповідає інтересам дитини, то немає підстав обмежувати спілкування позивача з дитиною присутністю матері, баби та діда і місцем їх проживання.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов'язку по вихованню дитини та здійсненню ним права на особисте спілкування з дитиною, необхідно визначити спосіб його участі у вихованні дитини шляхом систематичних побачень без участі матері.

За правилами ч.2 статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При розгляді даної справи суд, як це і передбачено статтею 212 ЦПК України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При цьому показання свідків, відповідно до приписів статті 63 ЦПК України, є одним із видів доказів.

Наданий до суду висновок від 14.03.2016 року суд не приймає до уваги, оскільки на думку суду, спосіб спілкування позивача з дитиною, який визначений органом опіки, є недостатнім і не відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості інтересів всіх учасників сімейних відносин та виходячи із встановленого висновку періодичності побачень та їх часу, суд вважає, що встановлення саме такого порядку не відповідає інтересам кожного з батьків, направленого як на реалізацію їх прав, передбачених ст.ст. 151, 153 СК України, так і виконання обов'язків, визначених ст. 150 СК України, а також інтересів самої дитини відповідно до положень ст. 159 СК України.

Разом з тим, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, який не заборонений законом.

З врахуванням вищевикладеного суд зобов'язує ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_6 з дитиною та його вихованні. Визначити способи участі ОСОБА_6 у спілкуванні з сином ОСОБА_7: першої та третьої суботи кожного місяця з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в м. Києві, другої та четвертої неділі кожного місяця з 12 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. в місті Чернігові за місцем проживання батька з урахування часу на проїзд з м. Києва до м. Чернігова та з м. Чернігова до м. Києва з дотриманням навчання, відвідувань гуртків, режиму харчування та повертати дитину за місцем проживання матері у визначений час, а також один раз на рік протягом двох тижнів влітку для оздоровлення з повідомленням матері дитини місцезнаходження.

Керуючись статтями 10, 60, 208, 209, 212 - 215, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_6 з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його вихованні.

Визначити способи участі ОСОБА_6 у спілкуванні з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1: першої та третьої суботи кожного місяця з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в м. Києві, другої та четвертої неділі кожного місяця з 12 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. в місті Чернігові за місцем проживання батька з урахування часу на проїзд з м. Києва до м. Чернігова та з м. Чернігова до м. Києва з дотриманням навчання, відвідувань гуртків, режиму харчування та повертати дитину за місцем проживання матері у визначений час, та один раз на рік протягом двох тижнів влітку для оздоровлення з повідомленням матері дитини місцезнаходження.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя Л.В. Карапута