САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/3225/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпропетровську ради про виселення,

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її матері ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.1995 року, належала квартира АДРЕСА_1. Згідно заповіту від 28 липня 1989 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все своє майно заповіла їй. В квартирі АДРЕСА_2 була зареєстрована племінниця її матері відповідачка ОСОБА_2 та її двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2014 року відповідачка ОСОБА_2 була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, так як залишила їх на її матір, не займалася їх вихованням, невідомо де проживала. Рішенням виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради від 18.07 2014 року №207 ОСОБА_3 було призначено опікуном над неповнолітніми дітьми, визначено їх місце проживання за адресою проживання опікуна по вул. Новаторській, 90 в м. Дніпропетровську, а також ОСОБА_6 було призначено відповідальною за збереження права користування житлом малолітніх за адресою: АДРЕСА_3. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_3 визнав відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4 зі зняттям її з реєстраційного обліку. На підставі цього рішення суду відповідачка була знята з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. Але приблизно в березні - квітні 2015 року відповідачка самочинно вселилася в спірну квартиру та веде антигромадський спосіб життя. Її мати разом з дітьми проживала ІНФОРМАЦІЯ_2. Станом на березень 2015 року вона вже хворіла, тому вона не мала можливості займатися питанням виселення відповідачки зі спірної квартири. 22 березня 2016 року її мати ОСОБА_3 померла. Вона прийняла спадщину після її смерті. Відповідачка самовільно вселилася в спірну квартиру, в якій проживати вона не має права, так як визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням в ній. Крім того, відповідачка позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, за якими закріплено право користування житлом в спірній квартирі до повноліття. Рішенням виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради від 15.04.2016 року №169 вона призначена піклувальником неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її призначено відповідальною за збереження права користування житлом неповнолітніх за адресою: АДРЕСА_5. На цей час спірна квартира фактично належить їй, так як відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, спірна квартира належить їй з дня смерті її матері ОСОБА_3, тобто з 22 березня 2016 року. На її вимогу виселитися з квартири відповідачка не реагує, що свідчить про те, що відповідачка чинить їй перешкоди в здійсненні права власності. Відповідачка вселилася в квартиру самовільно, без дозволу її матері, яка на той час була власником спірної квартири, права на користування жилим приміщенням в спірній квартирі вона немає. На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди в здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_6 без надання іншого житлового приміщення та стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати (а.с.2-3).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити. Надала до суду заяву про розгляд в подальшому справи за її відсутності (а.с.44).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що вона проживає і буде проживати у спірній квартирі.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради проти задоволення позову не заперечувала.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.1995 року, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1/2483 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.12)

28 липня 1989 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося ОСОБА_1 (а.с.4).

22 березня 2016 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №683720 від 24 березня 2016 року, актовий запис №402 (а.с.8).

Рішенням Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 15 квітня 2016 року № 169 призначено ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Визначено місце проживання неповнолітніх за адресою мешкання піклувальника: м. Дніпропетровськ, вулиця Новаторська, будинок 90. Призначено ОСОБА_1 відповідальною за збереження права користування житлом неповнолітніх за адресою: АДРЕСА_7. (а.с.5-7).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття із реєстраційного обліку задоволено. Визнано ОСОБА_2, 01.10.1973р.н. такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №15 в будинку №20-в по вул. Молодогвардійській в м. Дніпропетровську та знято її з реєстраційного обліку (а.с.10-11).

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до спадкової справи №292/2016, відкритої після ОСОБА_3, яка померла 22 березня 2016 року, з заявою про прийняття спадщини 27 травня 2016 року звернулася ОСОБА_1, інших спадкоємців немає (а.с.34-43).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 2 та 4 ст.41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав

Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3, яка була власником спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила, що проживає у спірній квартирі, у звязку з чим зазначені обставини доказуванню не підлягають. Відповідач ОСОБА_2 за рішенням суду була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою та знята з реєстраційного обліку. Таким чином, відповідач користується житлом не маючи для цього жодних правових підстав, чим здійснює позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у заявлений нею спосіб.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.116 ЖК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири 15 (п'ятнадцять) в будинку №20-в по вул. Молодогвардійській в м. Дніпро без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.П.Румянцев