АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3495/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ДимчукЮ.К.,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Давтранс» та ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Давтранс», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПАТ «ВБР» звернулось до суду з позовом до ТОВ «Давтранс», ОСОБА_5, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 381 818 грн. 95 коп., посилаючись на те, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором та договором поруки, щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем, яка, в силу вимог закону та умов договорів кредиту та поруки, підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2015 позов задоволено - стягнуто солідарно з ТОВ «Давтранс» та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором у розмірі 381 818 грн. 95 коп., а також стягнуто з кожного відповідача судовий збір у сумі 1 827 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачів, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції з порушенням процесуальних норм відмовив в задоволенні клопотання про продовження процесуального строку розгляду справи, не звернув уваги на пропуск позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, а також залишив поза увагою ту обставину, що кредитний договір було укладено з порушенням законодавства про захист прав споживачів.

Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Разом з цим, згідно вимог ч. 3 вказаної статті, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе договірні зобов'язання щодо вчасного повернення кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості, яка, в силу вимог закону та умов договорів кредиту та поруки, підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ВБР» до ОСОБА_5, проте не може погодитись з вирішенням позовних вимог до ТОВ «Давтранс», з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 15.11.2013 між ПАТ «ВБР» та ТОВ «Давтранс» був укладений кредитний договір, за яким позичальнику було надано в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в сумі 500 000 грн. зі сплатою 22% річних та терміном погашення до 14.11.2015. Позичальник зобов'язувався погашати кредит щомісячно, згідно графіку.

Позивачем виконано умови кредитного договору та надано відповідачу ТОВ «Давтранс» кредитні кошти в розмірі 500 000 грн.

Натомість, відповідачем ТОВ «Давтранс» порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку з чим станом на день проведення розрахунку (27.04.2015), загальна заборгованість за кредитом становить 381 818 грн. 95 коп., з яких:

- поточна заборгованість по тілу кредиту - 253 608,80 грн.;

- прострочена заборгованість по тілу кредиту - 99 028,39 грн.;

- поточна заборгованість за процентами - 3 842,08 грн.;

- прострочена заборгованість за процентами - 23 652,88 грн.;

- пеня - 1 686,80 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 15.11.2013 між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки, за яким останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ТОВ «Давтранс» зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним усіх зобов'язань і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки відшкодування збитків.

Установивши порушення виконання кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав стягнення з ОСОБА_5, як поручителя, на користь ПАТ «ВБР» заборгованості.

Колегія суддів відхиляє посилання представника відповідачів в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, оскільки, по-перше: у відповідності до п. 8.7. кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за цим договором (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 років, що відповідає вимогам ст. 259 ЦК України і по-друге: у відповідності до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (заява про застосування позовної давності відповідачами в суді першої інстанції не подавалась).

Вказана правова позиція висвітлена ВСУ в постанові від 11.02.2015 у справі № 6-246цс14, в якій зокрема зазначено, що заява про застосування позовної давності може бути подана лише під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що при укладенні кредитного договору не було дотримано вимог закону, оскільки такі доводи не були предметом дослідження в суді першої інстанції так як відповідачами жодних вимог щодо незаконності (недійсності) укладеного кредитного договору заявлено не було.

Доводи апеляції про порушення судом норм процесуального права, також є безпідставними.

Разом з тим, колегія суддів, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ВБР» до ТОВ «Давтранс», оскільки при вирішенні вказаних вимог судом було порушено правила юрисдикції.

Так, частинами першою і другою статті 15 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статей 1, 12 ГК України господарському суду підвідомчі справи між юридичними особами у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконання господарських договорів.

У справі, яка переглядається, виник спір щодо неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, сторонами якого є дві юридичні особи.

ПАТ «ВБР» звернулося до суду із позовом до ТОВ «Давтранс» та ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі статтею 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Розгляд справ між юридичними особами віднесено до компетенції господарського суду.

Таким чином позовні вимоги ПАТ «ВБР» до ТОВ «Давтранс» про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові № 6-1965цс15 від 17.02.2016).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ВБР» до ТОВ «Давтранс» про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судового збору із закриттям провадження у цій частині.

В частині задоволення вимог до ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки в цій частині суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Давтранс» та ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Давтранс» про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат - скасувати і в цій частині провадження у справі закрити.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва