Дата документу 17.05.2016
Справа № 334/9517/15-ц
Провадження № 2/334/540/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Лихосенко М.О., при секретарі Череп М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до кредитного договору №б/н від 17.01.2006р. ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір.

Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, станом на 05.07.2015р. утворилася заборгованість у сумі 43989,48 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4995,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 36423,05 грн., а також штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина, 2070,93 грн. процентна складова, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду.

У судове засідання представник позивача не з"явився, просив розглянути справу за його відсутності..

Відповідач пояснив, що дійсно уклав кредитний договір з банком, отримав кредитну картку «Подія» з встановленим строком дії два роки, 20.01.2006р. отримав кредит у сумі 4995,50 грн., після чого жодним чином не використовував платіжну картку, зобовязання за договором по поверненню кредиту, сплаті відсотків не виконував. На теперішній час картку не зберіг, оскільки вважав, що після залишення банком у 2013 році аналогічного позову без розгляду, спірні питання за цим договором вичерпані. Надав суду заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позову у звязку із пропуском строку позовної давності.

Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н від 17.01.2006р., відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Це підтверджується заявою позичальника, у якій він підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно заяви, відповідачу була видана кредитна картка «Подія».

Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, між сторонами було укладено договір кредиту (договір приєднання) на умовах, запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно заяви позичальника, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (кредитна карта «Подія»), базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору становить 4% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або списанням банком з дебетної карти.

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору.

Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписанням цього договору клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник зобовязаний на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) оплатити винагороди банку. Обовязок слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг покладається на власника картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав умови договору і, відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, надав відповідачу кредит у розмірі 4995,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач підтвердив отримання 20.01.2006р. кредиту у розмірі 4995,50 грн. та невиконання ним в подальшому зобов'язання щодо повернення цієї суми кредиту та сплати відсотків в обумовлений договором строк.

Згідно розрахунку банку, станом на 05.07.2015р. заборгованість за кредитом становить 4995,50 грн., заборгованість по процентам за період з 20.01.2006р. по 05.07.2015р. становить 36423,05 грн.

Згідно з п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову, що згідно розрахунку становить 2070,93 грн.

Таким чином, станом на 05.07.2015р. загальний обсяг невиконаних зобовязань відповідача за вказаним кредитним договором, згідно розрахунку банку, становить 43989,48 грн.

Відповідач не заперечує і не спростовує розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУкраїни).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач заявив про застосування позовної давності.

За нормами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За положеннями ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від24 вересня 2014 року,№ 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Тарифами про умови кредитування з використанням кредитної карти «Подія» встановлюється обовязок відповідача здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі 7% залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та сплати процентів за ним.

Як встановлено судом, після отримання відповідачем кредитних коштів 20.01.2006р. у сумі 4995,50 грн. будь-яке використання картки не здійснювалося, єдине надходження коштів на карту для поповнення карткового рахунку було проведено 28.03.2007 року. У подальшому погашення ні шляхом внесення коштів на карту клієнтом, ні шляхом списання Банком коштів з інших карт, не здійснювалося.

Станом на 05.07.2015р. загальний обсяг невиконаних зобовязань відповідача за вказаним кредитним договором, згідно розрахунку банку, становить 43989,48 грн.

Згідно заяви позичальника, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти, і за погодженими сторонами умовами договору повне погашення кредиту мало відбутися в межах строку дії картки.

Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

За положеннями п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення по кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Відповідачу видана картка строком на два роки, тобто строк дії платіжної картки закінчується 31 січня 2008 року, що не спростовано представником позивача.

Відповідно до п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, по закінченню строку дії картка продовжується Банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії.

Доказів, що після закінчення дії цієї картки Банком відповідачу була передана нова картка з новим строком дії, позивачем надано не було.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року,№ 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року).

Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а відповідач своїх зобовязань за договором від 17 січня 2006 року не виконав. Доказів протилежного суду не надано.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором банк звернувся у лютому 2013 року до суду із аналогічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідач надав заперечення проти позову та просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позовної давності. За заявою позивача ухвалою суду від 27.05.2013р. позов залишено без розгляду. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Повторно банк звернувся до суду у жовтні 2015 року.

Отже, строк дії картки закінчився 31 січня 2008 року, останній платіж в рахунок погашення заборгованості за договором здійснено 28.03.2007р., а з вказаним позовом позивач звернувся лише у жовтні 2015 року, а тому суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом, причини пропуску строку позовної давності позивач не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив їх поновити, а відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності.

Виходячи з викладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Лихосенко М. О.