22-ц/775/717/2016(м)
Категорія 43 Головуючий у 1-й інстанції Щербіна А.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

секретаря Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою від 06 березня 2009 року належить ? частина квартири АДРЕСА_1 другим співвласником, на підставі свідоцтва про право власності від 12 січня 1998 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою від 10 січня 2009 року є відповідач ОСОБА_3, який належить ? частини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 08 листопада 2010 року було припинено право спільної часткової власності її (ОСОБА_2.) на ? частину спірної квартири та визнано право власності на цю частину за відповідачем ОСОБА_3 В рахунок компенсації ? частини квартири з ОСОБА_3 на її користь стягнуто 41 994 грн. Позивач категорично заперечує проти виплати їй компенсації вартості ? частини спірної квартири, згодна повернути раніше отриману компенсацію та вважає, що будівельно-технічною експертизою може бути встановлений порядок користування квартирою. З урахуванням похилого віку, інвалідності, її статусу учасника Великої Вітчизняної війни та ветерана праці, постанови Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2014 року, яким свідоцтво про право власності на житловий будинок від 18 вересня 1990 року на ім'я її покійного чоловіка ОСОБА_5 визнано недійсним, що свідчить про відсутність в неї власного житла, а також його непридатності для проживання (акт від 15 листопада 2010 року), можливо визначити порядок користування спірною квартирою. Посилаючись на положення ст.358 ЦПК України просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з урахуванням її частки у розмірі ? частини та ? частини відповідача згідно висновку будівельно-технічної експертизи. Строк позовної давності нею пропущений з поважних причин, оскільки до 2016 року вона зверталась до суду з позовами, оскаржувала судові рішення, зверталась до інших органів для захисту своїх житлових прав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 липня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд не взяв до уваги, що в даній позовній заяві вона змінила предмет та підставу своїх вимог, так якщо у 2010 році предметом позову було усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, то в даному позові вона просила встановити порядок користування спірною квартирою відповідно до належних їм у праві власності часткам. Їй не було відомо, що спірна квартира у червні 2014 року була подарована ОСОБА_4, тому вона не доповнила позовні вимоги стосовно визнання частково недійсним договору дарування. Вважає, що суд повинен був залучити ОСОБА_4 до участі у справі у якості співвідповідача, а не як третю особу. Також суд безпідставно не задовольнив її клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення можливості встановлення порядку користування квартирою.

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за місцем їх реєстрації (Новоазовський район і м.Донецьк відповідно) та судовими повістками з повідомленням (за адресами зазначеними у м.Маріуполі), в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення відповідача ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою 06 березня 2009 року, належала на праві власності ? частина квартири АДРЕСА_1 а ? цієї квартири належали відповідачу ОСОБА_3, з яких 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1998 року і 1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою 10 січня 2009 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 08 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2010 року, припинено право спільної часткової власності позивача ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 та визнано право власності на цю частину за відповідачем ОСОБА_3 В рахунок компенсації вартості ? частини квартири з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 41 994 грн. Цим же рішенням суду відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення у спірну квартиру.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2011 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 08 листопада 2010 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 22 грудня 2010 року залишені без змін.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2014 року, на підставі нотаріально посвідченого договору, відповідач ОСОБА_3 подарувала належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження належності на відповідній правовій основі права користування частиною спірної квартирою.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитися, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст.358 ЦК України, на яку посилалася позивач, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, здійснюючи повноваження відносно належної йому частки, кожний із співвласників має право на надання у його володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частині у праві спільної власності.

Положеннями ст.10 ЦПК України передбачено, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням таких вимог закону, саме на позивача ОСОБА_2 покладено процесуальний обов'язок довести, що їй на праві власності належить 1/4 частина у квартирі, порядок користування якою вона просить встановити, адже за рішенням суду, яке набрало законної сили і є виконаним право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/4 частину цієї квартири було припинено.

Суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази відповідно до положень ст.212 ЦПК України, правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами належність на відповідній правовій підставі право володіння та користування спірною квартирою.

Такі висновки суду ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів і доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовані.

Залучення судом першої інстанції за клопотанням відповідача ОСОБА_3 до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_4, на що як на безпідставну процесуальну дію посилається у апеляційній скарзі позивач, на правильність прийнятого судом рішення не впливає.

Інші доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не має підстав для його скасування чи зміни, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити..

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова