У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного сулу м. Полтави від 28 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня

2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі та встановлення порядку користування,

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою. На обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа земельної ділянки становить 1 750 кв. м. Вказувала, що частку у вищевказаному майні вона успадкувала за законом після смерті свого батька ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину. 30 січня 2007 року право власності на вказане майно зареєстроване КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор», що підтверджується витягами з реєстру та довідкою від 10 травня 2013 року

№ 3335. Вартість будинку та господарських споруд становить 105 496 грн. Зазначала, що на даний час у будинку постійно проживає її тітка (рідна сестра батька) ОСОБА_4, яка користується всім будинком та не допускає її до домоволодіння, чим перешкоджає користуватися власністю.

Просила суд виділити в натурі 1/2 частини житлового будинку та господарських будівель, встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши в натурі 1/2 частини земельної ділянки, та зобов'язати відповідача надати вільний доступ до належного їй майна та земельної ділянки, не чинити перешкоди у користуванні власністю.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частини майна в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Виділено ОСОБА_3 частину житлового будинку з господарськими будівлями відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно технічної експертизи № 129 від 18 грудня 2013 року (зафарбовано на плані червоним кольором )

Визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи №120 від 18 грудня 2013 року.

Виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею

848 кв. м, яка на плані зафарбована в червоний колір.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із наступного.

Судами встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності по закону, виданого державним нотаріусом 25 грудня 2005 року Шендрик Т.А. зареєстровано в реєстрі за № 1-2100 та

№ 1-2104 та ОСОБА_7, яка прийняла спадщину згідно зі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), але не оформила свідоцтво про право на спадщину, - по 1/2 частині кожній. Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння відноситься до земель державного фонду і перебуває у їх користуванні ( т.1, а.с. 7-10).

Частку у вищевказаному майні ОСОБА_3 успадкувала за законом після смерті свого діда та баби (за правом представлення замість батька ОСОБА_5), що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 25 грудня 2006 року на 1/6 та 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, виданими Третьою полтавською державною нотаріальною конторою, право власності ОСОБА_3 зареєстроване КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 30 січня

2007 року, що підтверджується витягами з реєстру та довідкою № 3335 від

10 травня 2013 року.

Відповідно до Технічного паспорта, виготовленого ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 19 квітня 2013 року, домоволодіння за адресою

АДРЕСА_1 площа земельної ділянки становить 1 750 кв. м.

Згідно Кадастрового плану вказаної земельної ділянки, виготовленої

ДП «УкрНДІІНТВ» у 2013 році, її площа складає 1 702 кв. м.

Так, апеляційний суд вірно вказував, що у разі складання площі земельних ділянок що знаходяться в користуванні: ОСОБА_8 і ОСОБА_2

(600 кв. м) та ОСОБА_4, ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (1702 кв. м ) загальна плаща буде складати 2302 кв. м. Така площа повною мірою відповідає правовстановлюючим документам, наданими сторонами по справі та

ОСОБА_8 і ОСОБА_2 і вказує на відсутність ознак самозахоплення земельної ділянки з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_3

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 і ОСОБА_2 не надано доказів того, що рішенням суду від 28 січня 2014 року, яким визначено порядок користування земельною ділянкою розташованою по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_3, порушено їхні права як землекористувачів суміжної земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_2, а також не доведено факту самозахвату земельної ділянки що перебуває у їх користуванні.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту заочного рішення Ленінського районного сулу м. Полтави від

28 січня 2014 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 29 березня

2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі та встановлення порядку користування, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного сулу

м. Полтави від 28 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна