ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4963/16-ц
провадження № 2/753/3732/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Вовк Є.І., розглянувши матеріали справи за позовом, підписаним ОСОБА_2, в якому позивачем вказана ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів (заборгованості) та пені,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов, поданий в порядку цивільного судочинства.

Вказану позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: не надано документу щодо повноважень представника позивача, відповідно до положень ст.42 ЦПК України; відсутнє обгрунтування щодо повторного стягнення аліментів судом, після вирішення спору щодо їх стягнення згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2012 року (на наявність якого міститься посилання у позові) - а саме заборгованості за вказаними аліментами, яка виникла саме на стадії виконання виконавчою службою рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2012 року; дата підписання позову містить виправлення без зазначення особи, яка їх вчинила, що унеможливлює ідентифікацію такої особи та автентичність наявних виправлень.

При цьому, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху позовну заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів.

Копія вказаної ухвали була отримана ОСОБА_2 15.04.2016 року (згідно з розпискою), проте недоліки позову не були у повному обсязі, в тому числі, в заяві ОСОБА_2 з додатковим обгрунтуванням позову та поясненнями від 19.04.2016 року, яка була подана в одному примірнику всупереч вимогам ч.1 ст.120 ЦПК України, при цьому акт щодо відсутності копії вказаної заяви для відповідача судом не складався, оскільки її наявність не зазначена у переліку додатків до вказаної заяви, яка надійшла до Дарницького районного суду м. Києва 19.04.2016 року.

Суд вважає, що вказаний позов був поданий без дотримання вимог ст.42 ЦПК України, а саме положень, якими передбачено наступне.

Повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами:

1) довіреністю фізичної особи;

2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника;

3) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

2. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Довіреність фізичної особи, яка є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якої прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

3. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

4. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

5. Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи.

Проте, ОСОБА_2 не подано відповідного документу, який би надавав йому повноваження на підписання вказаного позову (позовної заяви), і не спростовує такого висновку суду надання договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2016 року, в якому конкретизовані зобов»язання ОСОБА_2 щодо складання та підписання наступних юридичних документів: заяв, скарг та клопотань, проте без зазначення повноважень щодо підписання саме позову - позовної заяви, яка згідно з Розділом ІІІ ЦПК України є окремою та індивідуально визначеною формою процесуального звернення в порядку саме позовного провадження цивільного судочинства, яка законодавчо відокремлена від форми звернення у виді заяви, яка також є окремою та індивідуально визначеною формою процесуального звернення проте в порядку окремого провадження цивільного судочинства - згідно з розділом IV ЦПК України.

Крім того, щодо не надання до суду копії вказаної заяви від 19.04.2016 року для відповідача, то заявником не враховано, що відповідно до положень ст.120 ЦПК України - позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

При цьому, заявником не враховано, що не надання такого додатку здійснено без врахування і принципу змагальності сторін (ст.10 ЦПК України), якому кореспондує необхідність здійснення пропозиції відповідачу подати в зазначений строк (в ухвалі про відкриття провадження) письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обгрунтовуються, що передбачено п.5) частиною 5 ст.122 ЦПК України.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.121 ЦПК України - повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, враховуючи також положення ч.5 ст.74 ЦПК України, вважаю, що відповідно до ст.121 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позовну заяву підписану ОСОБА_2, в якій позивачем вказана ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів (заборгованості) та пені.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: