Справа № 691/118/14-ц
Провадження № 2/691/3/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Городищенський районний суд

Черкаської області

в складі:

судді Черненка В.О.

за участю секретаря Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Державної служби інтелектуальної власності України, за участі третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4, про визнання патенту недійсним та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Державної служби інтелектуальної власності України про визнання патенту недійсним та зобовязання вчинити дії.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 05.02.1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було подано заявку на отримання патенту на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення». 15.11.2000 року, за результатами розгляду вказаної заявки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали патент на винахід № 29524. 17.01.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був виданий патент на винахід №72051 «ОСОБА_5 для виготовлення паличок із деревного шпону». В травні 2012 року позивачу стало відомо, що 23.05.2012 року Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області проти співавтора його патенту ОСОБА_4 порушено кримінальну справу за фактом привласнення авторства на винахід за ознаками злочину передбаченого ч. І ст. 177 КК України. Зазначену кримінальну справу було порушено за заявою ОСОБА_2, який стверджував те, що нібито ОСОБА_4 використав у патенті №72051 від 17.01.2005 року всі ознаки патенту № 29524, чим порушив права ОСОБА_2 У подальшому постанову про порушення кримінальної справи проти ОСОБА_4 було оскаржено до Соснівського райсуду м. Черкаси, який 16.07.2012 року її скасував. Постанова Соснівського райсуду була залишена в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09.08.2012 року. Проте, ОСОБА_2, незважаючи на рішення судів, у березні 2013 року звернувся до Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 177 КК України, у звязку з чим, 28.03.2013 року, було відкрито нове кримінальне провадження відносно позивача та ОСОБА_4 Такі дії з боку ОСОБА_2, спрямовані проти позивача, змусили позивача уважно вивчити патент останнього. Ознайомившись із патентом ОСОБА_2 за №29524, позивач дійшов висновку про те, що даний патент не відповідає умовам патентоздатності, що визначені ч. І ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». Тобто, в патенті ОСОБА_2 відсутня новизна винаходу. Крім того, у формулі винаходу, що містить патент №29524, наявні ознаки, які не було подано в заявці на винахід. Зокрема, мова йде про те, що ОСОБА_2 винайшов «спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення». Водночас, опис патенту свідчить про те, що насправді ОСОБА_2 не створювалася лінія (у розумінні виробничої лінії, що складається з кількох виробничих вузлів, кількох одиниць), останній створив верстат, який назвав лінією, який, сам по собі, не може бути лінією, оскільки складається із однієї виробничої одиниці. Дізнавшись про те, що патент самого ОСОБА_2 за № 29524 є таким, що зареєстрований із порушеннями чинного законодавства, позивач вважає, що його дії ще більше принижують гідність позивача та завдають йому моральної шкоди. У зв'язку із викладеним вище, єдино можливим способом захисту порушеного права на повагу до честі і гідності позивача є визнання недійсним патенту № 29524 виданого ОСОБА_2, як підстави його наклепу на адресу позивача.

Видачу патенту на винахід № 29524 від 15.11.2000 року здійснював Державний департамент інтелектуальної власності, який, відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», а також постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 № 346 «Про ліквідацію урядових органів» ліквідовано, а його правонаступником стала Державна служба інтелектуальної власності України. Відповідно до п. 3.2. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 березня 2002 року № 197, кожна заявка на винахід проходить формальну експертизу, під час якої Державна служба інтелектуальної власності України перевіряє відповідність такої заявки вимогам Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», зокрема відповідність об'єкта, що заявляється, умовам патентоздатності. Якщо за результатами формальної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає вимогам патентоздатності, то заявнику надсилають рішення про відмову у видачі патенту на винахід (п. 3.4.6. Правил розгляду заявки на винахід). В порушення вимог Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» та зазначених правил Державна служба інтелектуальної власності України прийняла рішення про видачу патенту на винахід № 29524 та видала патент на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Таким чином, дії Державної служби інтелектуальної власності України щодо видачі патенту на винахід № 29524 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є незаконними. Враховуючи викладене, просив: визнати недійсним патент № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», виданий 15.11.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3; зобовязати Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсним патенту № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», виданий 15.11.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність»; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В подальшому, позивач, шляхом подання письмового доповнення обґрунтування позовних вимог, посилаючись на висновок експертизи об'єктів інтелектуальної власності № 42 від 15.01.2014 року, проведеної патентним повіреним України ОСОБА_6, зазначив, як підставу визнання патенту недійсним те, що патент України № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» не є новим, не має винахідницького рівня та не є промислово придатним.

В судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 позовні вимоги останнього підтримав в повному обсязі.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, але в матеріалах справи знаходиться його заява, у якій він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи є заява про визнання останнім позову, у якій він просить задоволити позов ОСОБА_1 в повному обсязі. Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав заяву відповідача про визнання позову.

Представник відповідача Державної служби інтелектуальної власності України в судове засідання не з'явилися, проте від нього до суду надійшло заперечення проти позову, а також телеграма про розгляд справи без участі представника, просив у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином. Його представники, які діють на підставі довіреності, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилися. Зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 причини неявки суду не повідомили, а від представника ОСОБА_11 в день розгляду справи, 26.04.2016 року, в 09 год.52 хв. (справа призначена на 10.00 годину), електронною поштою, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому він просить відкласти розгляд справи на іншу дату у звязку з його зайнятістю у іншому судовому процесі. До свого клопотання ОСОБА_11 додав довіреність на представлення інтересів ОСОБА_12 та витяг із веб-сайту Дніпровського районного суду м. Києва, зокрема сторінки «Список справ призначених на сьогодні», де зазначено, що 26.04.2016 року слухається справа ПАТ «Альфа банк» до ОСОБА_12 про стягнення заборгованості, проте докази щодо його участі у даній справі, як то судовий виклик (повістка) у додатках до клопотання відсутні. З довіреності на представлення інтересів ОСОБА_12, також не вбачається, що ОСОБА_11 представляє інтереси останньої саме у вище зазначеній справі.

Згідно повідомлення про отримання судової повістки, останню, на імя ОСОБА_2, уповноважена особа за довіреністю отримала 06.04.2016 року. 08.04.2016 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_10 ознайомлювався з матеріалами усієї цивільної справи, зробив з неї фотокопії та отримав на руки висновок експерта № 006/15, про що свідчить відповідна заява останнього з відмітками про ознайомлення та отримання вказаного документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи все вище викладене, а саме: що відповідач та його три представники про день час та місце слухання справи були повідомлені завчасно та належним чином, в судове засідання не з'явилися, сам відповідач та його два представники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 взагалі не повідомили про причини неявки, а причини неявки представника ОСОБА_11, з врахуванням вище наведеного, суд поважними не вважає, та враховуючи розумні строки розгляду справи, термін її перебування у провадженні суду та наявність у останніх достатнього часу для підготовки до розгляду справи та подання, за необхідності, заперечень, а також дії відповідача ОСОБА_2 та його представників, які свідчать про затягування ними розгляду справи (неявки в судові засідання та подання апеляційних скарг на ухвали суду після надходження результатів повторної експертизи у справі, за якими у відкритті апеляційного провадження було відмовлено), суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті у відсутності відповідача ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за наявними у справі матеріалами.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача ОСОБА_3, повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, суд вважає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, 05.02.1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було подано заявку на отримання патенту на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» та 15.11.2000 року, за результатами розгляду вказаної заявки, останні отримали патент на винахід № 29524.

17.01.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був виданий патент на винахід №72051 «ОСОБА_5 для виготовлення паличок із деревного шпону».

23.05.2012 року Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області проти співавтора патенту ОСОБА_1 - ОСОБА_4, за заявою ОСОБА_2, було порушено кримінальну справу за фактом привласнення авторства на винахід за ознаками злочину передбаченого ч. І ст. 177 КК України. У даній заяві ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_4 використав у патенті №72051 від 17.01.2005 року всі ознаки патенту № 29524, чим порушив права ОСОБА_2 Дану постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 було оскаржено до Соснівського райсуду м. Черкаси, який 16.07.2012 року її скасував. Постанова Соснівського райсуду ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09.08.2012 року була залишена в силі. Дані факти підтверджуються копіями постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.07.2012 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 09.08.2012 року.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 463 ЦК України, субєктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок, є, зокрема, винахідник, автор промислового зразка.

Згідно ч. 1 ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього Кодексу.

Як було зазначено вище, співавторами патенту №72051 від 17.01.2005 року є ОСОБА_4 та ОСОБА_1, тобто, стверджуючи про привласнення авторства на винахід, ОСОБА_2 не визнає та оспорює права ОСОБА_1 як одного з авторів винаходу, що і змусило останнього звернутися до суду за захистом своїх прав.

Зокрема, ОСОБА_1 стверджує, що ознайомившись із патентом ОСОБА_2 за №29524, він дійшов висновку про те, що даний патент не відповідає умовам патентоздатності, що визначені ч. І ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». Зокрема, в патенті ОСОБА_2 відсутня новизна винаходу. Крім того, у формулі винаходу, що містить патент №29524, наявні ознаки, які не було подано в заявці на винахід. Так, мова йде про те, що ОСОБА_2 винайшов «спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення». Проте, опис патенту свідчить про те, що насправді ОСОБА_2 не створювалася лінія (у розумінні виробничої лінії, що складається з кількох виробничих вузлів, кількох одиниць), останній створив верстат, який назвав лінією, який, сам по собі, не може бути лінією, оскільки складається із однієї виробничої одиниці. Дізнавшись про те, що патент самого ОСОБА_2 за № 29524 є таким, що зареєстрований із порушеннями чинного законодавства, ОСОБА_1 вважає, що дії ОСОБА_2 принижують його гідність та завдають йому моральної шкоди.

В подальшому, як зазначалось вище, позивач, шляхом подання письмового доповнення обґрунтування позовних вимог, посилаючись на висновок експертизи об'єктів інтелектуальної власності № 42 від 15.01.2014 року, проведеної патентним повіреним України ОСОБА_6, зазначив, як підставу визнання патенту недійсним те, що патент України № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення» не є новим, не має винахідницького рівня та не є промислово придатним.

Як було зазначено вище, відповідач ОСОБА_3, який разом із ОСОБА_2 є співавторами винаходу та отримали патент № 29524 «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», у судове засідання не з'явився, проте у матеріалах справи є його заява про визнання позову, яку в судовому засіданні повністю підтримав його представник. Зокрема, ОСОБА_3 зазначив те, що після реєстрації патенту в 2000 році вони з ОСОБА_2 намагалися зробити лінію за зареєстрованим патентом, але, зіткнувшись із труднощами та зрозумівши, що патент в тому вигляді, як вони його зареєстрували, промислово застосовувати не вийде, тому вони почали його удосконалювати. Так, в процесі практичної реалізації винаходу була отримана зовсім інша лінія, але вона працювала, на відміну від тієї, що вони разом з ОСОБА_2 зареєстрували в патенті. Вони планували закрити цей промислово не придатний патент № 29524, але потрібно було писати заявку та платити судовий збір, тому вони його залишили в дії, хоч фактично ні разу не використали.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 Цивільного кодексу України, винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання.

Згідно з нормами статті 463 ЦК України суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель та промисловий зразок є: 1) винахідник, автор промислового зразка; 2) інші особи, які набули прав на винахід, корисну модель та промисловий зразок за договором чи законом.

Патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», патент може бути визнано судом недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону; б) наявності у формулі винаходу (корисної моделі) ознак, яких не було у поданій заявці.

Відповідно до ч. 1 та ч. 8 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним. Винахід (корисна модель) визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» захист прав на винахід (корисну модель) здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку.

Під час розгляд справи, судом, за клопотанням сторін, було постановлено дві ухвали від 15.05.2014 року та 18.12.2014 року про призначення, відповідно, судової експертизи обєктів інтелектуальної власності (за клопотанням сторони позивача) та повторної судової експертизи обєктів інтелектуальної власності (за клопотанням представників відповідача ОСОБА_2Г.). У проведенні вказаних експертиз брали участь два експерти ОСОБА_13 і ОСОБА_14 та два спеціалісти ОСОБА_15 та ОСОБА_5. Висновки обох експертиз є ідентичними: винахід за патентом України № 29524 від 15.11.2000 року «Спосіб виготовлення паличок із деревяного шпону і лінія для його здійснення» не відповідає умові патентоздатності «промислова придатність» на дату подання заявки № 990020650 від 05.02.1999 року.

Крім того, суд, при ухваленні рішення, бере до уваги висновок експертизи обєктів інтелектуальної власності № 42 від 15.01.2014 року, складений патентним повіреним України (реєстраційний № 10) ОСОБА_6, згідно якого винахід за патентом України № 29524 від 15.11.2000 року на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінія для його здійснення не відповідає умові патентно здатності промислова придатність на дату подання заявки № 99020650 від 05.02.1999 року при використанні як мокрого, так і сухого шпону.

Окрім того, для проведення експертизи, за клопотанням директора Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, був залучений ще один спеціаліст ОСОБА_16, який, у своєму висновку від 12.06.2015 року, зазначив, що промислова лінія за патентом № 29524 абсолютно не придатна для виготовлення паличок для морозива, тобто її принципово не можливо застосовувати в промисловості або іншій сфері. Проте, вказаний спеціаліст, після даного висновку, який був отриманий Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України 16.06.2015 року, вже 06.07.2015 року заявив про свій самовідвід з причин своєї некомпетентності у даній галузі.

Щодо висновку експерта № 50/14 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі, яка перебувала у провадженні Соломянського районного суду м. Києва, № 760/3807/14-ц (2-2353/14) від 15.06.2014 року за позовом ОСОБА_17 до Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним патенту та зобовязання вчинити дії, доданого до матеріалів справи стороною відповідачів, як доказ відповідності патенту № 29524 вимогам, встановленим чинним законодавством, то суд не бере його до уваги як доказ, оскільки предмет спору та предмет проведених експертиз у справі № 760/3807/14-ц та даній справі є різними, що також підтверджується ухвалами Соломянського районного суду м. Києва та апеляційного суду м. Києва, постановленими в справі № 760/3807/14-ц, згідно яких, представник ОСОБА_2 наполягав на зазначених вище обставинах.

Відповідно до п. 3.2. Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 15 березня 2002 року № 197, кожна заявка на винахід проходить формальну експертизу, під час якої Державної служби інтелектуальної власності України перевіряє відповідність такої заявки вимогам Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», зокрема відповідність об'єкта, що заявляється, умовам патентоздатності.

Якщо за результатами формальної експертизи встановлено, що заявлений винахід не відповідає вимогам патентоздатності, то заявнику надсилають рішення про відмову у видачі патенту на винахід (п. 3.4.6. Правил розгляду заявки на винахід).

Як вбачається з вищевикладеного, висновками двох проведених у справі експертиз обєктів інтелектуальної власності встановлено, що винахід за патентом України № 29524 від 15.11.2000 року «Спосіб виготовлення паличок із деревяного шпону і лінія для його здійснення» на дату подання заявки № 990020650 від 05.02.1999 року умові патентоздатності «промислова придатність» не відповідав, проте Державний департамент інтелектуальної власності, правонаступником якого є Державна служба інтелектуальної власності України, вимоги ЗУ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» порушив, прийняв рішення про видачу та видав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 патент № 29534 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення».

Враховуючи все вище наведене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, підтвердженим належними чином доказами, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Державної служби інтелектуальної власності України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 243 гривні 60 копійок.

Керуючись: ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 432, ч. 1 ст. 459, ст. 463 ЦК України; ч. 1, ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 28, ст. 33, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», ст.ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 88, 169, 209, 212, 214-215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

позов задоволити. Визнати недійсним патент № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», виданий 15.11.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Зобовязати Державну службу інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсним патенту № 29524 на винахід «Спосіб виготовлення паличок із дерев'яного шпону і лінію для його здійснення», виданий 15.11.2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Державної служби інтелектуальної власності України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк, з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 29.04.2016 року.

Суддя ОСОБА_18