Справа № 364/1516/15-ц Головуючий у І інстанції Яковенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/2191/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 46 17.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Волохова Л.А,, Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Володарського районного суду Київської області від 02 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу Держгеокадастру у Володарському районі, треті особи: Володарська районна державна адміністрація Київської області, Реєстраційна служба Володарського районного управління юстиції Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У грудні 2015 року позивач звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на те, що його матері ОСОБА_5 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,8432 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Володарського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла. 17 січня 2009 року відповідачеві було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким він успадкував 1/2 частки земельної ділянки, а йому 01 липня 2015 року видано дублікат, що має силу оригіналу свідоцтва про право на спадщину за законом.

28 вересня 2010 року ОСОБА_4 було видано Державний акт на право власності на земельну.

У серпні 2015 року він звернувся до Державного земельного кадастру про реєстрацію його частки спадкового майна.

10.09.2015 року державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності, пославшись на те, що неможливо встановити площу земельної ділянки,що зареєстрована в земельному кадастрі та дублікатом Свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказана невідповідність площ земельних ділянок виникла у зв'язку з невірним оформленням права власності на успадковану земельну ділянку відповідачем, зокрема у державному акті на ім'я ОСОБА_4 площа земельної ділянки вказана 1, 9270 га, що не відповідає свідоцтві про право на спадщину. Крім того, при виготовленні Державного акту порушені вимоги щодо складання технічної документації із землеустрою, адже документація ніким не затверджена.

Просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, що був виданий відповідачеві ОСОБА_4,

- скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 1,9270 га право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 28 вересня 2010 року, який видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом;

- скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, право на яку виникло на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №89 від 17.01.2009 року;

- скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 28 вересня 2010 року, який видано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

У позовній заяві позивач зазначає, що 21 березня 2001 року на підставі рішення Петрашівської сільської ради Володарського району Київської області від 29липня 2000 року за № 16-11-23 ОСОБА_5, було видано державний акт на право приватної власності на землю, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Володарського району Київської області та який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 02 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У відповідності до положень ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставин на які посилався, обґрунтовуючи позов, державний акт та його реєстрація проведена з дотриманням закону, тому вимоги позивача не можуть бути задоволені

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2000 року на підставі рішення Петрашівської сільської ради народних депутатів № 16-11-23 ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,8432 гектарів в межах згідно з планом. Землю передано для товарного сільськогосподарського виробництва.

28 березня 2001 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

17 січня 2009 року державним нотаріусом Володарської районної державної нотаріальної контори Київської області було посвідчено, що на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем 1/2 частки майна ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року є її: син ОСОБА_4, йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому вказано, спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво складається з: земельної ділянки площею 3, 8432 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрашівської сільської ради, Володарського району, Київської області і належить померлій ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 виданого Петрашівською сільською радою, Володарського району, Київської області 28 березня 2001 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36.

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 83 від 17.01.2009 року, 28 вересня 2010 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, державний складений у двох примірниках, один з яких передано власникові земельної ділянки, другий зберігається у відділі Держкомзему у Володарському районі.

Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.10.943.00358, проведено державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

01 липня 2015 року ОСОБА_6, виконуючою обов'язки державного нотаріуса Володарської районної державної нотаріальної контори Київської області, державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріальної контори, видано дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3, замість втраченого оригіналу, що був зареєстрований за № 89.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, земельній ділянці яка належить позивачу було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 та зареєстровано в ДЗК.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, одержавши свідоцтво про право на спадщину за законом, виконав вимоги земельного законодавства, про що вказав державний нотаріус Володарської районної державної нотаріальної контори Київської області у свідоцтві від 17 січня 2009 року та провів його реєстрацію.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: