Справа № 133/2049/15-ц Провадження № 22-ц/772/1714/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участі представника апелянта, відповідача товариства з обмеженою відпові-дальністю «Україна» ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, його представни-ка, адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засідан-ні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідаль-

ністю «Україна» про визнання недійсним договору оренди землі,

за апеляційною скаргою генерального директора товариства з обмеженою від-повідальністю «Україна» ОСОБА_5 на рішення Козя-тинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

28 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в Козятинський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Україна» про визнання недійсним договору оренди землі, поси-лаючись на наступні обставини ( а. с. 2-3, 17-18 ). 15 січня 2008 року сторони у справі уклали строком на 15 років договір оренди належної ОСОБА_3 на праві власності земельної ділянки, площею 1,9760 га, розташованої на території Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Даний договір 28 березня 2008 року зареєстрований в Козятинському секторі реєстра-ції Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК» за № 78. Однак, оскільки цей договір позивач не укладав, не підписував, то просив його позов задоволити.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 бе-резня 2016 року ОСОБА_3 поновлений строк звернення до суду з даним по-зовом, визнаний недійсним договір оренди землі, укладений 15 січня 2008 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Україна» с. Кордишівка, Козятинського району Вінницької області, зареєстрований в Козятинському секторі реєстрації Він-ницької регіональної філії «Центру ДЗК» 28 березня 2008 року за № 78 ( а. с. 102-105 ).

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької об-ласті від 01 квітня 2016 року ( а. с. 111 ) стягнуто з ТОВ «Україна» на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 гривні, у відшкодування витрат з оплати судової почеркознавчої експертизи 2304,00 гривні.

Не погоджуючись з ухваленим 29 березня 2016 року рішенням суду першої інстанції, генеральний директор ТОВ «Україна» ОСОБА_5 оскаржує йо-го в апеляційному порядку, просить скасувати дане судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі ( а. с. 118-120 ). Апелянт вважає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм ма-теріального та процесуального права, за неповного зясування всіх фактичних обставин справи, не дослідження, ненадання належної оцінки наявним в мате-ріалах справи доказам, не сприяння повному, обєктивному, неупередженому її розгляду. Апелянт стверджує, що оскаржуване рішення не відповідає фактич-ним обставинам справи, є незаконним, необгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, позивача ОСОБА_3, дослідивши в су-купності наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв-лених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до ви-сновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими об-грунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зя-сування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи. Суд повинен кожен доказ проаналізувати, оцінити його достовірність та допу-стимість.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 цього Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за звер-ненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які бе-руть участь у справі.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються норма-ми чинного Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», нормами Цивільного кодексу України в частині щодо визнання правочинів не-дійсними, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання вико-ристання земель на умовах оренди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 16 серпня 2007 року, належить земельна ділянка загальною площею 1,9760 га, з цільовим призначенням для ве-дення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на терито-рії Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області. Між сторонами у справі 15 січня 2008 року був укладений договір оренди землі, який 28 березня 2008 року зареєстрований у Козятинському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК» за № 78. Згідно цього договору ОСОБА_3 передав в оренду товариству строком на 15 років належ-ну йому на праві власності земельну ділянку. Однак, за твердженням позивача, оспорюваний ним правочин не вчинявся, підпис у цьому договорі не його, тому він вимагав визнати договір оренди землі недійсним.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивач оспорюваний договір не підписував, то йому дійсно не було відомо про існування цього договору, а отримання орендної плати свід-чить лише про фактичне використання відповідачем належної позивачеві зе-мельної ділянки та оплату цього користування. Отримання ОСОБА_3 орендної плати не свідчить про його обізнаність з приводу існування договору, який він не укладав та не підписував.

За викладених обставин заява ОСОБА_3 від 20 жовтня 2015 року ( а. с. 39 ) про поновлення йому процесуального строку на звернення в суд з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, враховуючи, що про існування договору йому стало відомо лише в квітні 2015 року, задоволена.

Суд першої інстанції підкреслив, що власник земельної ділянки вправі укла-дати договір оренди своєї ділянки за власним волевиявленням. У відповідності з нормами Закону України «Про оренду землі», Земельного кодексу України, статей 203, 215, 627 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, перед-бачених законом. Оскільки ОСОБА_3 не надавав згоди на укладення 15 січня 2008 року договору оренди належної йому на праві власності земельної ділян-ки, сам його не укладав та не підписував, суд дійшов висновку про обгрунтова-ність заявленого позову та його задоволив.

Оскаржуючи рішення суду від 29 березня 2016 року, генеральний директор ТОВ «Україна» ОСОБА_5 посилається на те, що позивач тривалий час отримував орендну плату за користування належною йому земельною ділян-кою, не вимагав її повернення, зобовязання орендарем виконуються у повному обсязі, нарікань з цього приводу немає. Висновок експерта щодо підпису орен-додавця у договорі оренди землі не є обовязковим для суду, в даному випадку слід мати на увазі, що оспорюваний договір у відповідності зі ст. 18 Закону України «Про оренду землі» набрав чинності з моменту його державної реє-страції, остання є офіційним визнанням і підтвердженням державою виникнен-ня або припинення прав оренди земельної ділянки.

З доводами апелянта погодитися не можна.

Колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що перебіг строку позов-ної давності починається не з моменту, коли сторони домовилися про тимчасо-ве користування земельною ділянкою позивача та отримання останнім плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені.

Висновком експертів від 03 березня 2016 року № 2426/2427/15-21 ( а. с. 86-89 ) за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи орендодавця ОСОБА_3 в оригіналах договору оренди землі, зареєстрованого 28 березня 2008 року в Козятинському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК» за № 78, ви-конані не самим ОСОБА_3, а іншою особою ( особами ).

Оскільки ОСОБА_3 стало відомо про існування спірного договору орен-ди землі лише навесні 2015 року, то судом першої інстанції обгрунтовано по-новлений йому процесуальний строк для звернення в суд з даним позовом.

Отже, судом встановлено, що спірний договір, укладений від імені позива-ча, підписаний не ним, а іншою особою, а значить від укладений без волевияв-лення позивача, тому суд дійшов правильного висновку про недійсність спір-ного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, ви-кладеній у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Статтею 303 ЦПК України встановлені межі розгляду справи апеляційним судом, який перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстан-ції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої ін-станції.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК Укра-їни, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу генерального директора товариства з обмеженою відпо-відальністю «Україна» ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 бе-резня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: