Справа № 308/13/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 1 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 04.01.2016 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Сторони 18.09.2003 уклали шлюб, що його у подальшому було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2014. У шлюбі 20.09.2004 народився син ОСОБА_3, який після розірвання шлюбу між сторонами залишився на вихованні та утриманні позивача. Відповідач з травня 2014 року залишив сімю, проживає окремо, перестав надавати кошти на утримання сина, не піклується про нього, що за відсутності достатніх коштів на оплату відповідних занять може негативно позначитися на інтелектуальному розвитку дитини. Крім того, син хворіє, потребує постійного медичного нагляду та лікування, що тягне додаткові систематичні витрати для позивача. Спроби врегулювати аліментні відносини укладанням договору з відповідачем результату не дали, добровільно надавати кошти для дитини він не бажає.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, ґрунтуючись на положеннях ст.ст. 183, 184, 189 СК України, на інших нормах законодавства щодо обовязку батька утримувати свою дитину, позивач просив стягнути на його користь з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн на місяць до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01.03.2016 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 727,50 грн щомісячно починаючи з 04.01.2016 і до досягнення дитиною повноліття; допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць; стягнуто з відповідача на користь держави 551,00 грн судового збору.

Позивач ОСОБА_1 оскаржила рішення суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, просить рішення скасувати та повністю задовольнити позов. В апеляції зазначає, що суд не врахував стану здоровя дитини, яка потребує постійного медичного нагляду та лікування, матеріального становища дитини, а також платника аліментів, який не має обовязків з утримання інших осіб, зокрема батьків, які хоча й пенсіонери, але матеріально забезпечені, не врахував інших істотних обставин. Відповідач працездатний, а відсутність у нього доходу як у підприємця свідчить про те, що він не працює без поважних причин, насправді ж для нього немає перешкод надавати утримання дитині у розмірі, достатньому для її розвитку. Суд безпідставно обрав для визначення розміру аліментів прожитковий мінімум для дитини, що був установлений на час ухвалення рішення, не врахувавши наступних періодів. Отже, суд, на думку позивача, неправильно визначив розмір аліментів і такий є недостатнім.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивача адвоката ОСОБА_5, яка апеляцію підтримала, відповідача ОСОБА_6, який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб між сторонами, що був укладений 18.09.2003, розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2014 (а.с. 3-5). Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, їхній син проживає з матірю та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою Виконкому Сторожницької сільської ради Ужгородського району від 13.07.2015 № 624 (а.с. 6), іншими матеріалами справи. Випискою з протоколу ЛКК Консультативної поліклініки обласної дитячої лікарні від 04.06.2015 № 15/284 (а.с. 7), поясненнями позивача стверджується та не спростовувалося по суті, що син сторін перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «рецидивуючий бронхіт, поверхневий гастрит, кардіопатія, хронічний тонзиліт», йому рекомендовано постійний медичний нагляд та лікування.

З відомості ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області від 23.02.2016 убачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець, але у період з 01.07.2015 по 31.12.2015 дані про одержання ним доходів відсутні (а.с. 16). У справі немає документальних даних про місце роботи та/або доходи позивача ОСОБА_1, водночас у апеляційному суді представник ОСОБА_7 пояснила, що позивач працює перукарем, інших даних щодо відповідних обставин не повідомила. У суді першої інстанції відповідач визнав необхідність сплати аліментів на утримання сина, при цьому, з огляду на обставини, що, на його думку, мали враховуватися, вважав за можливе сплачувати їх у розмірі 500,00 грн щомісячно (а.с. 17-19).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вірно виходив з того, що батько, який проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її утриманні, тому за вимогою матері дитини, доходи якої є недостатніми для утримання дитини, з нього належить стягнути відповідні аліменти. Водночас, суд, з урахуванням вільних, на власний розсуд дій сторін, спрямованих на виконання обовязку щодо доказування своїх вимог та заперечень (ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України), правильно встановив обставини справи та дав вірну оцінку наявним у справі доказам, і як відхилив частково необґрунтовані вимоги позивача, так і певною мірою врахував заперечення і доводи відповідача. Суд обґрунтував розмір аліментів у твердій грошовій сумі виходячи з конкретних параметрів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що був установлений законом на час вирішення спору. Відповідач із частковим задоволенням позову погодився.

Для врахування апеляційним судом доводів скарги ОСОБА_1 немає достатніх підстав. При визначенні розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини, за загальним правилом враховуються, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини (ст. 182 ч. 1 п. 1 СК України). Поряд із цим, якщо дитина у звязку з хворобою потребує додаткових систематичних витрат на лікування, як це випливає з правової позиції позивача, вирішення відповідного питання знаходиться за межами спору про стягнення власне аліментів на дитину та про їх розмір, а регулюється нормами ст. 185 СК України. За наявності для того належних підстав мати дитини не позбавлена права ставити питання про участь батька у додаткових витратах на дитину, як не позбавлена, за відповідних умов, і права ставити питання про зміну (збільшення) розміру стягнутих аліментів (ст. 192 СК України), а також діяти іншим передбаченим законом чином. Спосіб, у який суд першої інстанції визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі, не суперечить закону, ґрунтується на чинній на відповідний момент нормі, твердження в апеляційній скарзі про безпідставність визначення відповідного розміру аліментів необґрунтоване і не спростовує законності по суті відповідної мотивації суду та його рішення. У свою чергу, позицію позивача, який просив стягнути аліменти в розмірі 2000,00 грн на місяць не надаючи, при цьому, відомостей про свої доходи, не можна визнати обґрунтованою та доведеною.

За таких обставин, суд першої інстанції врахував істотні обставини, що мають значення в справі, правильно застосував до спірних правовідносин норми ст. 180, ст. 181 ч. 3, ст.ст. 182, 184 СК України, якими вони регулюються, вірно виходив із того, що з платника аліментів, який має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Суд з урахуванням правил змагальності цивільного процесу дійшов вірного висновку, з яким колегія суддів погоджується, про спроможність відповідача надавати у присуджених межах утримання дитині.

Відтак, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію слід відхилити, заочне рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 1 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді