АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/2752/15-ц Номер провадження 22-ц/786/999/16Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення авансового платежу,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення неповернутої суми авансового платежу в розмірі 3000 грн., що сплачувались нею відповідачам в рахунок вартості квартири, про купівлю-продаж якої між ними існувала попередня домовленість.

Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2016 року позовні вимоги - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на коритсть ОСОБА_3 понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі по 243, 60 грн.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 03 лютого 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просила рішення районного суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вважає, що оскільки позивачка заявила про стягнення боргу, якого вона, відповідачка не брала, тому такі позовні вимоги є безпідставними.

Зазначає, що вона із ОСОБА_4 не порушували взяті на себе зобов'язання, а позивачка доказів іншого не надала.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, однак на підставі ч.3 ст.303 ЦПК України визнає необхідним вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки колегією суддів встановлено неправильне застосування норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до письмової розписки від 02 грудня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 одержали від ОСОБА_3 6 000 (шість тисяч) грн. завдатку в рахунок оплати вартості квартири, яку остання мала намір купити./а.с.20/

На зворотній сторінці вказаної розписки значиться запис про повернення 08.08.2014 р. від ОСОБА_4 частини завдатку в двох сумах по 1500грн., що становить в загальному розмірі 3000грн.

Задовольняючи позов та стягуючи солідарно з відповідачів 3000грн., місцевий суд виходив з того, що сплачена позивачкою відповідачам сума 6000 грн., що зазначена у розписці як завдаток, є авансом, а тому з урахуванням повернутих ОСОБА_4 3000 грн. інша половина підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів,погоджуючись з висновком районного суду щодо правової природи здійсненого позивачкою платежу як авансового, в той же час не погоджується з висновком щодо наявності солідарного обов'язку відповідачів щодо повернення цих коштів.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, авансом є певна грошова сума, які боржник передає кредитору в рахунок майбутніх платежів, та є доказом наявності зобов'язання і зараховується в рахунок цих платежів. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору, а сторона яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобов'язана до його повернення в більшому розмірі.

Наявна в матеріалах справи розписка підтверджувала виникнення між сторонами зобов'язання щодо купівлі-продажу квартири та передачі позивачкою відповідачам авансу в рахунок належних за цим зобов'язанням платежів.

Якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 541 ЦК України передбачає, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Враховуючи, що розписка не містить умови солідарного обов'язку відповідачів, тому кожен із них має повернути рівну частку переданого позивачкою авансу, тобто по 3 000 грн., а оскільки ОСОБА_4 повернув зазначену суму до звернення позивачки в суд, тому решта суми авансу підлягає стягненню з ОСОБА_2

За таких обставин колегія суддів, вийшовши за межі доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення заявлених у позові коштів із ОСОБА_2, відмовивши у позові до ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності заявлених вимог про стягнення боргу з посиланням на відсутність боргових зобов'язань - є неспроможними, оскільки ґрунтуються на власній оцінці названого позивачкою позову як стягнення боргу, тоді як обставини, якими позивачка обґрунтовує позовні вимоги, свідчать про те, що предметом позову є неповернута сума авансу, а підставою стягнення - не виконання зобов'язання щодо купівлі-продажу квартири.

Інші доводи апеляційної скарги , зокрема відсутність доказів порушення зобов'язання саме відповідачами, - не впливають на висновок колегії суддів, оскільки не спростовують того факту, що зобов'язання щодо купівлі-продажу квартири не виконано, а для повернення авансу, сплаченого за таким зобов'язанням, - не має правового значення, з якої причини та ким із сторін порушено зобов'язання.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, ст.309 п.п.3,4, ст.ст.314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3000 (три тисячі) грн. в рахунок повернення авансового платежу.

У задоволенні позову до ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук Судді /підписи/ П.М. Карнаух Т.О. Крвичун

ЗГІДНО: Л.І. Пилипчук