Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі голосуючого судді Голубкової М.А.,

при секретарі Когут С.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу № 283 «Комунальник - 14», про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом.

В позові вказує, що па підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 23.12.2006 року Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

05.01.2007 року за реєстраційним номером: 17284855, номером запису: 36350 в книзі: 235, Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації проведено державну реєстрацію права на квартиру АДРЕСА_1 за нею.

Свідоцтво про право власності на квартиру та оригінал Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно нею втрачені.

19.02.2016 року листом № 1476 на її звернення ОП ЗМБТІ видало копії документів на підставі яких проводилась державна реєстрація права власності на спірну квартиру за нею, а саме:

- копію Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2006 року;

- копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13139854 від 05.01.2007 року.

Видані їй копії правовстановлюючих документів на вказану квартиру не мають силу оригіналу або дублікату.

У зв'язку з чим, вона звернулась до Запорізької міської ради з цього питання.

26.02.2016 року копія Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2006 року була посвідчена департаментом ЖКГ Запорізької міської ради. При цьому дублікат вказаного Свідоцтва їй виданий не був.

У звязку відсутністю законодавчого врегулювання можливості видачі та отримання дублікату вказаного правовстановлюючого документа, вона не може підтвердити своє право власності на зазначену квартиру.

Право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним з основних прав громадян незалежно від рівня економічного розвитку держави. У зв'язку з цим стаття 25 Загальної декларації прав людини визначає, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло.

Крім того, до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Важливу роль у вирішенні конкретних питань, пов'язаних із застосуванням положень Конвенції, відіграє практика Європейського суду.

У відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України власник може на свій розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю за умови додержання прав інших осіб. Держава та треті особи не має права втручатися у здійснення власником своїх прав.

У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст.2, 9 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно п. 26,27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що її суб'єктивне право власника на спірну квартиру, у звязку із втратою правовстановлюючих документів, не може бути підтверджено відповідними доказами, підлягає сумніву, та позбавляє її можливості вільно володіти та розпоряджатися належним їй майном, а також те, що захистити її права іншим способом неможливо, вона змушена звернутися до суду з позовом про їх захист у передбачений ст.16 ЦК України спосіб шляхом визнання за нею права власності на спірну квартиру.

Правила про позовну давність на позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, не поширюються, оскільки ці позови пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна.

У звязку з даною обставиною позивач був змушений звернутися до суду.

Позивач просить суд:

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка на позовних вимогах наполягала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, про надала суду заяву .

Відповідач не надав суду письмове заперечення проти позову, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

За згаданих обставин суд вважає за можливе вирішення спору без участі представника третьої особи у відповідності до ст. 36 ЦПК України.

Суд, вивчивши заяву позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив факти та відповідні їм правовідносини, а саме: на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 23.12.2006 року Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (а./с. 9) позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

05.01.2007 року за реєстраційним номером: 17284855, номером запису: 36350 в книзі: 235, Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації проведено державну реєстрацію права на квартиру АДРЕСА_1 за позивачкою (а./с. 10).

Свідоцтво про право власності на квартиру та оригінал Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивачкою були втрачені.

19.02.2016 року листом № 1476 (а./с. 7 ) на звернення позивачки до ОП ЗМБТІ видало копії документів на підставі яких проводилась державна реєстрація права власності на спірну квартиру за позивачкою, а саме:

- копію Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2006 року;

- копію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13139854 від 05.01.2007 року.

Видані позивачці копії правовстановлюючих документів на вказану квартиру не мають силу оригіналу або дублікату.

У зв'язку з чим, позивачка звернулась до Запорізької міської ради з цього питання.

26.02.2016 року копія Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2006 року була посвідчена департаментом ЖКГ Запорізької міської ради (а./с. 6). При цьому дублікат вказаного Свідоцтва позивачу виданий не був.

У звязку відсутністю законодавчого врегулювання можливості видачі та отримання дублікату вказаного правовстановлюючого документа, позивачка не може підтвердити своє право власності на зазначену квартиру.

За результатами проведення судового засідання по справі, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.

На підставі вище наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 182, 316, 317, 321,328, 392 ЦК України, ст.ст. 15,16 ЦПК України, ст. 3,10,11,57,60,212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 127 в будинку 1-а.по вулиці Авраменко м. Запоріжжі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.А. Голубкова