Справа №487/5391/15-ц 06.10.2016 06.10.2016 06.10.2016
Провадження №22-ц/784/2262/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 487/5391/15-ц
провадження № 22ц/784/2262/2016 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_4

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк (далі ПАТ „Акцент-Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ПАТ „Акцент-Банк звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що згідно з договором від 6 серпня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячною комісією 3,5 %.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 порушує кредитні зобовязання та має станом на 27 червня 2015 року заборгованість у розмірі 27855 грн. 49 коп. (3000 грн. заборгованість за кредитом, 14337 грн. 85 коп. - заборгованість по процентам, 8715 грн. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1302 грн. 64 коп. штраф (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2015 року позов задоволено. Постановлено стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 27855 грн. 49 коп., в тому числі, 3000 грн. заборгованість за кредитом, 14337 грн. 85 коп. - заборгованість по процентам, 8715 грн. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1302 грн. 64 коп. штраф (процентна складова).

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з даним позовом, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 6 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3, на підставі заяви останнього, було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого ПАТ „Акцент-Банк надало відповідачу кредит «Швидка готівка» у розмірі 3000 грн. зі сплатою 2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячною комісією 3,5 %. Договір складається із заяви кредитора та умов і правил надання банківських послуг.

Колегія не приймає до уваги додані до позовної заяви Правила користування платіжною карткою, оскільки як вбачається з наданих пояснень представника позивача в апеляційному суді, по даному кредиту платіжна картка не видавалась, а грошові кошти позичальник отримав готівкою в касі банку.

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Як вбачається з розрахунку позивача, ОСОБА_3 отримав гроші по кредиту 6 серпня 2008 року, після чого грошові зобов'язання за договором жодного разу не виконував.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався в заяві про перегляд заочного рішення на пропуск позивачем позовної давності.

Разом з тим, районний суд не звернув належної уваги на вказану заяву відповідача та вимоги матеріального права стосовно застосування позовної давності.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 не приймав участь в судовому засіданні під час постановлення судом заочного рішення.

Порядок та умови проведення заочного розгляду справи передбачено главою 8 ЦПК України.

Так, за змістом ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів лише у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Однією з гарантій захисту прав відповідача щодо належного доступу до суду в разі заочного розгляду справи, є можливість перегляду такого заочного рішення за його заявою.

При цьому, за наслідками розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку (ч. 3 ст. 231 ЦПК України).

Підставами для скасування заочного рішення є, по-перше, встановлення судом, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, а по-друге, істотність значення для правильного вирішення справи, доказів, на які посилається заявник (ч. 1 ст. 232 ЦПК України).

Тобто, при вирішенні питання про перегляд заочного рішення суд повинен дослідити та надати оцінку як причинам відсутності відповідача, так і доказам, на які посилається відповідач, з точки зору впливу цих доказів на прийняте судом заочне рішення.

Отже, виходячи із системного аналізу глави 8 ЦПК України, слід дійти висновку, що вирішення питання про перегляд заочного рішення є завершальною стадією заочного розгляду справи, після проведення якої можна вважати, що судом вирішено спір по суті.

Як зазначалось вище, однією з обов'язкових умов проведення заочного розгляду справи є неявка відповідача та належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання.

Між тим, в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення відповідача ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду, під час якого було постановлено заочне рішення.

Отже, при ухваленні заочного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 224 ЦПК України щодо порядку заочного розгляду справи.

Не виправлено такі недоліки і під час перегляду заочного рішення. Хоча відповідач в своїй заяві посилався на поважність причин неявки в судове засідання та про необхідність застосування позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято заяву відповідача про застосування позовної давності, а тому така заява може бути розглянута апеляційним судом.

При цьому колегія виходить з того, що розгляд такої заяви відповідача апеляційним судом не суперечить правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені в постановах від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15) та від 11 лютого 2015 року (справа № 6-246цс14), оскільки зазначені правові позиції стосуються справ по яких заява про застосування позовної давності взагалі не заявлялась під час розгляду в суді першої інстанції, а була заявлена лише під час апеляційного розгляду.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності колегія дійшла наступного.

Відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Відповідно до пояснень представника позивача, наданих в запереченнях на апеляційну скаргу, умови кредитування по кредиту «Швидка готівка» по технології «CASH-кредит» були затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 8 жовтня 2007 року № СП-2007-354 та інформаційним листом від 26 грудня 2007 року № 673.

Як вбачається зі змісту зазначених документів, видача кредиту в даному випадку здійснюється з карткового рахунку «віртуальні картки», тобто через касу банку готівкою.

ОСОБА_3 не заперечував, що отримав кредит готівкою, при цьому картку в банку не отримував.

Крім того, з інформаційного листа та умов оформлення споживчого кредиту по технології «CASH-кредит» видно, що сторони погодили сплату позичальником мінімального щомісячного платежу в розмірі 13% від суми кредиту. При цьому, максимальний строк кредиту складав 12 місяців.

Як зазначалось вище, після отримання грошей по кредиту 6 серпня 2008 року ОСОБА_3 не здійснив жодного платежу на погашення кредиту.

Отже, за спірним договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів почався 1 вересня 2008 року, а щодо повернення кредиту в повному обсязі 6 серпня 2009 року.

Між тим, з позовом до суду банк звернувся лише 7 липня 2015 року.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягають стягненню заборгованість по тілу кредиту та комісії, яка за характером нарахування, передбаченого п. 9.6 Умов, є додатковою вимогою, а також по відсоткам за весь час прострочення починаючи з 1 вересня 2008 року, є помилковим.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та неустойка (штраф) за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що звернувшись до суду 7 липня 2015 року банк має право на стягнення процентів по кредиту, строк внесення яких настав після 7 липня 2012 року.

За розрахунком, наданим позивачем суду апеляційної інстанції, заборгованість по процентам за вказаний період складає 2191 грн. 99 коп.

Крім того, відповідач зобовязаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), передбачений пунктами 8.6 Умов.

Водночас, стягнення з відповідача процентної складової штрафу не відповідає вимогам матеріального права.

Так, згідно п. 8.6 Умов передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, він сплачує штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 549 ЦК України, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання.

За змістом цього зобовязання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу повязане не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобовязання.

А тому обґрунтованим є стягнення штрафу лише в розмірі фіксованої частини 500 грн.

Таким чином, загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку, складає 2691 грн. 99 коп. (2191,99+ 500).

Оскільки суд першої інстанції не звернув в повній мірі належної уваги на вказані обставини справи та вимоги матеріального права, рішення суду підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України, із зменшенням суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача з 27855 грн. 49 коп. до 2691 грн. 99 коп.

Також підлягає зміні відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України рішення в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи розмір судових витрат позивача в суді першої інстанції (278,55 грн.) та відповідача при подачі апеляційної скарги (306,4 грн.), а також пропорційність задоволених позовних вимог (10%) та задоволених вимог апеляційної скарги (90%), з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 248 грн. 85 коп.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2015 року змінити.

Зменшити стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк заборгованості за кредитним договором з 27855 грн. 49 коп. до 2691 грн. 99 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк на користь ОСОБА_3 248 грн. 85 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_5

.