"25" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Марцинкевич В.А.
при секретарі Іова О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням -
Представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що позивачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.
В 2013 році позивачкою в квартирі тимчасово була зареєстрована дружина сина, громадянка Росії, ОСОБА_2 Після закінчення терміну тимчасового перебування відповідачки на території України , остання виїхала до Росії. Шлюбні стосунки з сином позивачки фактично припинені.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явилася і не повідомили суд про причини неявки.
У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.
Відповідачка ОСОБА_2 являється громадянкою Російської Федерації , що підтверджується копією паспорта.
Відповідно довідки форми №3 від 03.09.2014 року № 570 виданої ЖРЕО № 401 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 на тимчасове проживання до 11.07.2013 року.
Необхідність визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 позивач обгрунтовує необхідністю вільно користуватися своєю власністю та зменшити додаткові витрати на утримання житла.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України.
Разом з тим, відповідно до частини першої ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісного відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають до задоволення, наявні підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою площею, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 243,60 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 209, 212-215, 226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у справі у сумі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.