Провадження № 22-ц/773/801/16 Категорія: 21 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Мудренко Л. І.,

суддів Русинчука М. М., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря Лимаря Р. С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування частково недійсним за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

02 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування частково недійсним. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_6 батькові позивача та ОСОБА_4 матері позивача, належав на праві власності житловий будинок № 26 по вул. Стрельникова в м. Луцьку Волинської області. 17 лютого 2011 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частина вказаного житлового будинку. На момент смерті батька в житловому будинку проживали та були зареєстровані позивач ОСОБА_2, її дочка ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_5 разом із спадкодавцем на момент його смерті не проживав та у будинку не був зареєстрований, заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк до нотаріальної контори не подав. При спробі оформити спадкові права, позивач виявила, що відповідач ОСОБА_4 подарувала весь житловий будинок ОСОБА_5, чим порушила права позивача на частку в спадковому майні. На підставі викладеного, позивач просила суд визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку № 26 по вул. Стрельникова в м. Луцьку Волинської області, посвідчений 03.11.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8, а саме: в частині ? частини житлового будинку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку № 26 по вул. Стрельникова в м. Луцьку Волинської області, посвідчений 03.11.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1490, а саме: в частині ? частини житлового будинку. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, апеляційну скаргу відповідачів не визнали та просили її відхилити.

Інші особи в судове засідання не зявились.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідачів слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що згідно договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами від 03 листопада 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8 (а.с. 7), відповідач ОСОБА_4 подарувала відповідачу ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими спорудами № 26 по вул. Стрельникова в м. Луцьку Волинської області.

ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 22 лютого 1966 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 14).

Позивач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АГ № 088536 (а.с. 5). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 424860, виданим 15 липня 1989 року Луцьким міським відділом ЗАГСу підтверджується зміна прізвища ОСОБА_9 на прізвище ОСОБА_2 у звязку з укладенням шлюбу (а.с. 5).

17 лютого 2011 року батько позивача ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 108334, виданим 21 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області (а.с. 6).

Як вбачається з будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 та договору дарування житлового будинку з господарськими спорудами від 03 листопада 2014 року, вказаний будинок належав на праві власності ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 11.03.2009 року виконкомом Луцької міської ради на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 26.02.2009 року № 150-37 (а.с. 10-13, 7).

Тобто, право власності на спірний будинок був набутий відповідачем ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6, у звязку з чим на підставі ст. 60 СК України дане належало їм на праві спільної сумісної власності.

Після смерті 17 лютого 2011 року батька позивача відповідно до ст. ст. 1220, 1221 ЦК України, відкрилась спадщина на належну йому ? частину вищевказаного спадкового нерухомого майна.

Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З будинкової книги для реєстрації громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_6 (з 11.11.1977 року, знятий з реєстрації 02.03.2011 року), ОСОБА_2 (з 26.12.1972 року), ОСОБА_7 (з 08.08.1987 року).

Отже, спадкоємцями за законом по смерті ОСОБА_6 є дочка ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_4, які прийняли спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини. Крім того, ОСОБА_2 є інвалідом І групи по зору (а.с. 9). Відповідач ОСОБА_5 на момент смерті ОСОБА_6 у житловому будинку не проживав і не був зареєстрований, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подавав.

Таким чином, ОСОБА_4 стала власницею ? частини вищевказаного нерухомого майна, а ОСОБА_2 стала власницею ? частини вказаного нерухомого майна.

28 травня 2015 року держаним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 8).

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_2, як співвласник майна, не була повідомлена відповідачем ОСОБА_4 про відчуження їх спільного майна, письмової і нотаріально посвідченої згоди на відчуження майна не давала.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний позивачем договір дарування порушує майнові права ОСОБА_2, а тому він підлягає визнанню частково недійсним, а саме: в частині ? частини житлового будинку, успадкованого позивачем.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_6 не був носієм цивільного права у вигляді права власності на спірний будинок.

Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновок суду про недійсність договору дарування з підстав його укладення під впливом обману з огляду на наступне.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до розяснень, даних у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Таким чином, правом вимоги визнання недійсним договору дарування вчиненим під впливом обману позивач ОСОБА_2 не наділена, оскільки не є стороною оспорюваного нею договору. А тому, у суду не було підстав визнавати договір дарування недійсним ще і у звязку з його укладенням під впливом обману, що врегульовано положеннями ст. 230 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду про недійсність договору дарування з підстав його укладення під впливом обману.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ впродовж двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: