Справа № 587/2255/15-ц
Провадження № 2/587/75/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

Головуючого - судді Моісеєнко О.М.,

При секретарі Землюк А.П.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом

ОСОБА_1

До Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

3-я особа: ОСОБА_2

Про припинення дії договору іпотеки,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що 23 лютого 2011 року Сумським районним судом з ОСОБА_2 на його користь стягнуто борг у розмірі 481375 грн. 29 березня 2011 року виданий виконавчий лист і 25 серпня 2011 року виконавчий лист предявлений до ВДВС Сумського РУЮ для примусового виконання. 29 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, предметом якого став житловий будинок № 11 по вул. Березовій в с. Косівщина Сумського району Сумської області. 11 жовтня 2010 року судом вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк». Виконавчий лист стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» предявлено до виконання. 26 серпня 2011 року виконавчий лист було повернуто ПАТ «УкрСиббанк» через відмову залишити за собою майно боржника, нереалізованого під час виконання рішення. 12 вересня 2011 року виконавчий лист повторно було предявлено до виконання і 21 вересня 2011 року виконавче провадження за даним виконавчим листом приєднане до зведеного виконавчого провадження. У зведеному виконавчому провадженні перебували виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_2 на користь інших осіб боргів на загальну суму 4607416,20 грн. 10 січня 2013 року стягувач був замінений на ПАТ «Дельта Банк». Вартість арештованого майна станом на 30 грудня 2012 року склала: земельної ділянки 403416 грн., житлового будинку 1380250 грн. Тричі майно передавалось на реалізацію і не було реалізоване через відсутність покупців. Стягувача було попереджено про те, що у випадку неповідомлення у 15-денний строк про свою згоду на залишення непроданого майна за собою, воно буде запропоноване іншим стягувачам. ПАТ «УкрСиббанк» не заявив про таке бажання. Позивач 24 вересня 2012 року та 16 січня 2013 року подав заяви про залишення даного майна за собою. 16 січня 2013 року майно було передано. Ухвалою суду від 3 вересня 2014 року процесуальні документи по передачі майна були визнані неправомірними. При перегляді ухвали Апеляційний суд Сумської області зазначив, що передумовою передачі майна є попереднє припинення іпотеки. Оскільки станом на 16 січня 2013 року та на теперішній час попередній стягувач та новий стягувач не здійснили дій на залишення за собою нереалізованого майна, на рахунок ВДВС суму різниці між розміром заборгованості та вартістю предмета іпотеки відповідач не вніс, а вартість будинку значно перевищує заборгованість, будинок не був реалізований, просив припинити іпотеку житлового будинку, розірвати договір іпотеки, зняти заборону на його відчуження, внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису щодо даного обєкту.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі і суду пояснив, що спірне домоволодіння було оформлене на його імя нотаріусом, після чого його позбавили права власності на майно, будинок повернувся у власність шахраю. Він згоден сплатити банку визначену рішенням суду вартість будинку. З цього питання він зі своїми представниками звертався до банку, однак конкретне рішення прийняте не було. Крім того, інші кредитори ОСОБА_2 передали йому свої права вимоги, тому сума заборгованості перед ним значно більша.

Представники позивача позовні вимоги підтримали повністю і суду пояснили, що позивач відповідно до пріоритету має право ставити питання щодо передачі будинку йому. Прилюдні торги не відбулись, іпотека не може існувати безкінечно. Позивач має право на задоволення своїх та переданих вимог за рахунок наявного майна.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив наступне. Договір іпотеки було укладено на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним 29 листопада 2006 року між ПАТ «УкрСиббанком» та ОСОБА_3 У звязку з неналежним виконання умов договору, було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржником не виконане, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє кредитора права на отримання сум. 8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив права вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк». Ухвалою суду було замінено стягувача. Відповідно до Закону «Про іпотеку», іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог переважно перед іншими кредиторами. Іпотека припиняється з наступних підстав: припинення основного зобовязання або закінчення строку іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення будівлі, споруди. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання, яке не припинено, дія договору іпотеки не закінчилась, розмір заборгованості не зменшився, АТ «Дельта Банк» має право на повторне звернення до виконавчої служби щодо виконання рішення суду. Підстав для розірвання договору не має, оскільки позивач не є стороною у договорі. Право на придбання предмета іпотеки відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеки» надається лише іпотекодержателю. Позивач не є іпотекодержателем. Вважав позовні вимоги безпідставними і просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні пояснив, що кредит не погашений, тому іпотека не може бути припинена, договір може бути розірваний за згодою сторін, ОСОБА_1 до укладення іпотечного договору відношення не має.

Третя особа ОСОБА_2 для розгляду справи до суду не зявився, подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких з позовом не погодився з таких підстав. Позивач при зверненні до суду не зазначив його у позовній заяві, хоча він є стороною договору. Дії виконавчої служби щодо передачі майна позивачу ухвалою суду були визнані неправомірними та зобовязано ВДВС провести відповідні дії у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач не зазначає про обставини щодо виконання ухвали суду від 3 вересня 2014 року в цій частині. У позивача відсутні правові підстави для володіння предметом іпотеки. Вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача, його представників, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 березня 2011 року ОСОБА_1 Сумським районним судом виданий виконавчий лист по справі №2-236/2011 про стягнення на його користь з ОСОБА_2 боргу в сумі 479555 грн. боргу, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи (а.с.7). Державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ 29 серпня 2011 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження (а.с.8).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 1 жовтня 2012 року, на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 (зокрема, на житловий будинок № 11 по вул. Березовій в с. Косівщина Сумського району Сумської області) накладались заборони приватним нотаріусом на підставі іпотечного договору від 29 листопада 2006 року, Сумським районним судом ухвалами від 22 березня 2010 року та від 25 березня 2010 року, ВДВС Сумського РУЮ відповідно до постанови від 23 березня 2010 року та від 13 квітня, 30 липня, 29 жовтня 2010 року, від 29 серпня та 14 жовтня 2011 року, Сумською райдержнотконторою постановою від 30 травня 2001 року (а.с.9-11).

29 листопада 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №34143, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав іпотекодержателю АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно житловий будинок з надвірними побутовими будівлями по вул. Березовій, 11, в с. Косівщина Сумського району Сумської області, належний іпотекодателю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Косівщинською сільською радою 10 січня 2001 року. Предмет іпотеки - житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,26 га, на неї виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії СМ № 5522, виданий Косівщинською сільською радою та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 328. На момент укладання договору іпотеки вартість нерухомого майна склала 808000 грн. Іпотекою забезпечувалось в повному обсязі виконання грошових зобовязань ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором від 29 листопада 2006 року: повернення позичальником суми кредиту в розмірі 80 тис. дол. США, що було еквівалентно 404 тис. грн. в термін до 28 листопада 2017 року; процентів у розмірі 12,3% річних; плати за кредит; сплати неустойки, інших витрат за кредитним договором. Предмет іпотеки залишається у володіння і користуванні іпотекодавця з забороною розпорядження ним. Відповідно до розділу 2 укладеного договору, у разі невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем чи позичальником зобовязань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами, а також звернути стягнення на предмет іпотеки. Договір іпотеки був посвідчений нотаріусом Сумського районного нотаріального округу з накладанням заборони відчуження предмету іпотеки до припинення договору іпотеки (а.с.14).

Відділом ДВС Сумського РУЮ надані суду та досліджені у судовому засіданні матеріали зведеного виконавчого провадження, боржником за якими виступає ОСОБА_2

Відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження, позивач ОСОБА_1 11 серпня 2011 року подав до ВДВС Сумського РУЮ заяву, яка зареєстрована 25 серпня 2011 року, про здійснення примусового виконання за виконавчим листом № 2-236/2011 від 29 березня 2011 року про стягнення на його користь з ОСОБА_2 боргу в сумі 479555 грн., судового збору в сумі 1700 грн., витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. Представник стягувача ОСОБА_4 доповнив заяву проханням накладення арешту на все майно боржника, зокрема, житловий будинок (а.с.70). Постановою державного виконавця відділу 29 серпня 2011 року відкрите виконавче провадження ВП № 28390316, копія якої направлена сторонам (а.с.71). 12 вересня 2011 року до відділу надійшла заява представника АТ «УкрСиббанку» про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання рішення Сумського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2010 року № 2-784/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки жилий будинок № 11 по вул. Березовій в с. Косівщина Сумського району Сумської області, належного ОСОБА_2, для задоволення вимог банку за кредитним договором від 29 листопада 2006 року в розмірі 455886,96 грн., судових витрат в сумі 566,67 грн., витрат на інфомаційно-технічне забезпечення в сумі 40 грн. (а.с.72).

Відповідно до висновку про вартість спірного будинку станом на 29 листопада 2011 року, вона склала 1380250 грн. (а.с.73).

31 січня 2012 року державний виконавець направила боржнику ОСОБА_2 та стягувачам за зведеним виконавчим провадження ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1, ОСОБА_9 листа про опис житлового будинку та його вартість, повідомивши про право подачі заперечення на оцінку майна (а.с.74).

24 липня 2012 року комісією у складі державних виконавців та представника філії ТОВ «ТД ОСОБА_10» складений акт переоцінки переданого на реалізацію згідно договору від 8 червня 2012 року майна земельної ділянки по вул. Березовій, 11, в с. Косівщина та житлового будинку за цією ж адресою, який є предметом іпотеки. Вартість будинку після переоцінки склала 1104200 грн. (а.с.78).

20 вересня 2012 року державний виконавець своїм листом повідомила керуючого АТ «УкрСиббанк» в м. Суми про те, що прилюдні торги арештованого будинку не відбулись, запропоновано залишити за собою непродане майно вартістю 1380250 грн. (а.с.77).

30 жовтня 2012 року до установ АТ «УкрСиббанку» в м. Суми, м. Києві та м. Харкові державним виконавцем направлено повідомлення про те, що прилюдні торги по реалізації арештованого житлового будинку, призначені на 17 вересня 2012 року, не відбулись через відсутність покупців. Попереджено, що у разі відмови іпотекодержателя залишити за собою непродане майно у 15-денний термін, майно буде запропоноване іншим стягувачам, а виконавчий лист повернутий без подальшого виконання (а.с.75-76).

16 січня 2013 року державним виконавцем ВДВС винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Відповідно до постанови, виходячи з того, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДельтаБанк». ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_8 боргів на загальну суму 1607416,20 грн. прилюдні торги від 17 вересня 2012 року не відбулись у звязку з відсутністю зареєстрованих покупців, а стягувач ОСОБА_1 надав згоду щодо залишення за собою нереалізованого майна, вирішено передати йому в рахунок погашення боргу житловий будинок та земельну ділянку (а.с.16). Актом від 16 січня 2013 року вказане майно на загальну суму 1783666 грн. передано стягувачу ОСОБА_1 (а.с.15).

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області по справі за скаргою ПАТ «Дельта Банк» в особі ТОВ «Колекторська компанія «Вердикт» на дії державного виконавця від 3 вересня 2014 року були визнані неправомірними постанову про передачу майна стягувачу ОСОБА_1 від 16 січня 2013 року; постанову про звільнення майна боржника ОСОБА_2 з-під арешту від 16 січня 2013 року; постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ПАТ «Дельта Банк» від 25 лютого 2013 року, зобовязано ВДВС Сумського РУЮ скасувати вище наведені процесуальні документи. Вказана ухвала суду була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2014 року. Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що після заміни у ряді виконавчих проваджень стягувачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_3 на стягувача ОСОБА_1 за ухвалою Сумського районного суду від 3 грудня 2012 року та після того, як не відбулись 17 вересня 2012 року прилюдні торги арештованого майна у звязку з відсутністю покупців, державний виконавець 20 вересня 2012 року направила ряду стягувачів відповідне повідомлення з розясненням права залишити за собою нереалізоване майно. 25 вересня 2012 року ДВС отримана письмова згода ОСОБА_1 на отримання у власність земельної ділянки. Докази вручення ПАТ «УкрСиббанк» аналогічного відправлення від 20 вересня 2012 року відсутні. 16 листопада 2012 року відділом ДВС отримана заява банку про зупинення виконавчого провадження до вирішення судом заяви про заміну стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк». 19 листопада 2012 року виконавче провадження зупинене. Ухвалою суду від 10 січня 2013 року замінено вибулого стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», про що був обізнаний представник ВДВС.

На підставі акту державного виконавця про передачу ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки, останній 6 лютого 2013 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Постановою державного виконавця від 22 січня 2013 року стягувач ПАТ «УкрСиббанк» був замінений на ПАТ «Дельта Банк», а постановою державного виконавця від 25 лютого 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» було виведено із складу зведеного виконавчого провадження і виконавчий лист постановою від 25 лютого 2013 року повернуто стягувачу ПАТ «Дельта Банк».

Вказаним судовим рішенням апеляційного суду встановлені порушення прав стягувача ПАТ «Дельта Банк», зокрема, і в тому, що достовірно знаючи про заміну стягувача, держаний виконавець не залучив ПАТ «Дельта Банк» до участі у виконавчому провадження і вирішив питання щодо передачі спірного майна та повернення виконавчого документа без подальшого виконання (а.с.17-19).

Після перегляду апеляційним судом ухвали районного суду про визнання неправомірними постанов та акту державного виконавця щодо передачі нерухомого майна ОСОБА_1, державний виконавець 6 листопада 2014 року направила новому стягувачу ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Колекторська компанія «Вердикт» листа з пропозицією вирішити питання щодо залишення за собою нереалізованого майна житлового будинку (а.с.84).

2 грудня 2012 року від представника ПАТ «Дельта Банк» до ВДВС Сумського РУЮ на лист від 25 листопада 2014 року надійшла заява про залишення за собою нереалізованого на прилюдних торгах житлового будинку № 11 по вул. Березовій в с. Косівщина Сумського району Сумської області (а.с.85).

До цього представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. До вказаного позову подав заяву про забезпечення позову, мотивуючи заяву тим, що за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого виступив ПАТ «Дельта Банк») кредитним договором у позичальника ОСОБА_3 утворилась заборгованість в сумі 1511259,46 грн. Житловий будинок переданий на реалізацію, після чого його буде звільнено з-під арешту, а виконавчий лист повернуто без виконання. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 3 грудня 2014 року заява про забезпечення позову була задоволена частково, на будинок було накладено арешт і заборонено ВДВС вчиняти будь-які дії по виконавчому провадженню (а.с.86). Згідно пояснень представника позивача, поданий позов був залишений без розгляду, дані про те, що з питання скасування ухвали про забезпечення позову заінтересовані особи звертались, відсутні.

Відповідно до ст. 12 ч. 4 ЦК України, особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до змісту ст. 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, правила якої встановлюються законом.

Відповідно до ст. 598 ч. 2 ЦК України, припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобовязання іншої особи боржника. Тому обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого в іпотеку. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, відносини між іпотекодержателем та іпотекодавцем припиняються і у майнового поручителя виникає право регресу до боржника і він набуває права кредитора за основним зобовязанням (ст.11 закону).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими особами, право чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Статтею 4 вказаного закону передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею ст. 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) споруди; з інших підстав.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Якщо іпотекодержатель таким правом не скористався за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, визначенні його умов.

Відповідно до ст. 651 ч. 1 та 2 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін або за рішенням суду на вимогою однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, при укладенні іпотечного договору 29 листопада 2006 року майновий поручитель ОСОБА_2, який є відмінним від боржника за кредитним договором, передав в іпотеку ПАТ «УкрСиббанку» належний йому житловий будинок, чим було забезпечено виконання основного зобовязання позичальником ОСОБА_3 В той же день приватним нотаріусом внесені дані до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на даний обєкт нерухомості. У звязку з порушенням позичальником умов кредитного договору іпотекодавець скористався правом звернення стягнення на іпотечне майно.

Претензії кредиторів самого боржника ОСОБА_2 внесені до даного реєстру пізніше у 2010-2011 роках. Зокрема, виконавчий лист позивачем про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості поданий ним до ВДВС 28 серпня 2011 року.

Встановлені набравшим законної сили рішенням суду неправомірні дії виконавчої служби в межах зведеного виконавчого провадження призвели до порушення прав стягувача за виконавчим листом на теперішній час ПАТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на задоволення вимог, забезпечених іпотекою.

ПАТ «Дельта Банк» повідомив ВДВС Сумського РУЮ про намір залишити за собою нереалізоване іпотечне майно. Однак, подальші виконавчі дії були зупинені і з 3 грудня 2014 року виконавча служба не ставила питання щодо подальшої долі зведеного виконавчого провадження і проведення виконавчих дій відповідно до вимог законодавства. Стягувач за виконавчим листом ПАТ «Дельта Банк» повторно також цього питання не ініціював, для чого існують обєктивні причини віднесення банку у жовтні 2014 року до категорії проблемних, потім - неплатоспроможних, запровадження Тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, що не може бути оцінено як небажання залишити за собою іпотечне майно.

Виходячи з принципу обовязку добросовісності при здійсненні особою свого права, банк як кредитор має законні очікування на ефективне відновлення своїх прав та погашення позики за рахунок майна, так і боржник вправі розраховувати на погашення заборгованості за рахунок предмету іпотеки до закінчення терміну його дії. Виведення предмету іпотеки з процедури звернення стягнення штучно призводить до збільшення заборгованості за рахунок нарахування процентів, штрафних санкцій, тощо.

Враховуючи викладене, підстав, передбачених ЦК України та ст. 17 Закону України «Про іпотеку», в тому числі, у вигляді виконання зобовязання, закінчення строку дії іпотечного договору та інших, для припинення договору іпотеки не вбачається.

Крім того, позивач ОСОБА_1 не є стороною іпотечного договору, не наведені докази істотного порушення прав будь-якої сторони по договору іншою стороною, тому позовні вимоги щодо розірвання договору іпотеки також є необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60,213,215 ЦПК України, ст.12, 575, 598, 627,651 ЦК України, ст.1,3-4,11,17,49 Закону України «Про іпотеку», суд

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», 3-я особа: ОСОБА_2, про припинення дії та розірвання договору іпотеки, відмовити за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Моісеєнко