Справа №150/127/13-ц
Провадження по справі №6/150/3/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Діденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України про зміну порядку і способу виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся ОСОБА_1 із вище зазначеною заявою, посилаючись на те, що існують обставини, що утруднюють виконання рішення суду, що призводить до порушення його прав та законних інтересів, унеможливлює стягнення належних йому коштів, тому просить змінити спосіб і порядок виконання постановленого на його користь рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 25.07.2013 р. про стягнення інфляційних відсотків, який визначений у виконавчих листах, виданих Чернівецьким районним судом Вінницької області 21.11.2013 року шляхом видачі нового виконавчого листа, в якому зобов'язати Державну Казначейську службу України боржника по справі, виплатити ОСОБА_1 присуджені згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 25.07.2013 року інфляційні відсотки за період невиконання рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.05.2004 року в розмірі 33625,54 грн. та 3% річних від простроченої суми - 6217,00 грн., а всього разом 39870,00 грн. та 400 гривень сплаченого судового збору.

Сторони, повідомлені завчасно у встановленому законом порядку про день, час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з*явилися.

ОСОБА_1 до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність, свої вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Державною виконавчою службою України та Державною Казначейською службою України не надано письмових визнань чи то заперечень проти вимог, що містить заява, подано ОСОБА_1 про зміну порядку і способу виконання рішення суду, суду невідомі причини їх неприбуття в судове засідання.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку і способу виконання рішення суду, ґрунтуючись на наступних підставах.

Згідно рішення Чернівецького районного суду від 25.07.2013 року(справа №150/127/13-ц (провадження по справі №2/150/64/13) стягнуто з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 інфляційні відсотки за період невиконання рішення Могилів Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.05.2004 року в розмірі 33625 /тридцяти трьох тисяч шестисот двадцяти п*яти/ гривень 54 копійок та 3% річних від простроченої суми 6217 /шість тисяч двісті сімнадцять/ гривень, а всього разом 39870 /тридцять дев*ять тисяч вісімсот сімдесят/ гривень шляхом перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області МФО 802015.

Стягнуто з відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції з розрахункового рахунку №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області МФО 802015 на користь ОСОБА_1 39870 /тридцять дев*ять тисяч вісімсот сімдесят/ гривень.

Стягнуто із Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним при зверненні до суду - судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 400 /чотирьохсот/ гривень шляхом перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області МФО 802015.

Стягнуто з відділу Державної виконавчої служби Чернівецького районного управління юстиції з розрахункового рахунку №4850, код 34886588 УДК у Вінницькій області МФО 802015 на користь ОСОБА_1 400 /чотириста/ гривень.

На виконання цього рішення суду 21.11.2013 року Чернівецьким районним судом Вінницької області було видано два виконавчі листи (оригінали вказаних листів на даний час знаходяться у Відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України), які були направлені ОСОБА_1 на виконання за підвідомчістю до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Однак, постановами державного виконавця вказаного відділу ОСОБА_2 від 04.12.2013 року було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень за вказаними вище виконавчими листами на тій підставі, що виконання зазначеного вище рішення суду не підвідомче цьому відділу.

Після оскарження ОСОБА_1 даних постанов державного виконавця до суду, розгляду скарг Державної виконавчої служби України судами першої, апеляційної та касаційної інстанції, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовлено на тій підставі, що виконання постановленого на його користь рішення суду від 25.07.2013 року на підставі названих вище виконавчих листів від 21.11.2013 року має здійснюватися у спосіб, визначений ст.3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р. та Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року, № 845.

Згідно із ст.3 вище вказаного Закону та пп. З, 4 вказаного вище Порядку, рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів виконується на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Відповідно до змісту цих правових норм, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну'політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (а таким органом є Державна Казначейська служба України) в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В своїх апеляційних та касаційних скаргах на судові рішення щодо безпідставності виконання постановленого на користь ОСОБА_1 рішення суду у спосіб, який визначений названою вище ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заявником зазначалось, що згідно з п.3 Перехідних Положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року, що є законодавчими нормами, виконавчі документи за рішенням суду, що набрало законної сили, боржником за яким є державний орган, подаються до органу Державної виконавчої служби України, а таким органом у моїй справі є Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, протягом 6 місяців з дня набрання чинності цим пунктом. В них Перехідних Положеннях також зазначено, що в разі, якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі листи за цими рішеннями, боржником за якими є державний орган (по даній справі - це Державна Казначейська служба України), не було подано в строк, встановлений п. 3 Перехідних Положень, то це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Оскільки, виконавчі листи від 21.11.2013 року були направлені ОСОБА_1 згідно із рішенням суду на виконання до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України під час дії наведених вище законодавчих положень, які набрали чинності 19.09.2013 року, то ОСОБА_1 вважає,що винесення державним виконавцем цих постанов було незаконним, оскільки суперечило наведеним вище законодавчим положенням.

Однак, Апеляційний суд Вінницької області та Виший спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не погодилися з цими висновками і Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року було постановлено, що виконання рішення суду від 25.07.2013 року повинно здійснюватися у зазначений вище спосіб, а не шляхом примусового виконання цього рішення державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки, вище вказана ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає та визначає спосіб виконання постановленого на його користь рішення суду, що змусило ОСОБА_1 звернутися до Чернівецького районного суду, який постановив рішення і видав виконавчі листи, із заявою про зміну порядку і способу виконання постановленого на його користь рішення суду від 25.07.2013 року.

Обов*язковість судових рішень, яка є однією із основних засад судочинства, встановлена як Законом України «Про судоустрій і статус суддів», так і ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобов*язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні обов*язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов*язки.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні обов*язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 29.31 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 17.12.2013 року, №173, для виконання судового рішення у цивільній справі, що набрало законної сили або допущено до негайного виконання, стягувачу за його письмовою заявою видається виконавчий лист.

Як свідчать матеріали, додані до заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду, Чернівецьким районним судом було видано ОСОБА_1 виконавчі листи по справі №150/127/13-ц (провадження по справі №2/150/64/13) відповідно до пункту 29.31 «Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах,…...».

Відповідно до ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Такаж норма міститься і у частині 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", в якій зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 Цивільного кодексу України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

У відповідності до наведеного положення ОСОБА_1 не зазначено у заяві та не вбачається з доданих до неї матеріалів, які обставини утрудняють виконання рішення та про існування саме яких виняткових обставин йде мова, що відображають утруднення або неможливість виконання рішення суду.

З огляду на обгрунтування заяви про зміну способу і порядку виконання рішення, суд не знаходить підстав для її задоволення, оскільки, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не вжито всіх заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження". Наведені в заяві обставини, які на думку ОСОБА_1, утруднюють виконання рішення суду, не охоплюються змістом статті 373 ЦПК України і не є винятковим випадком, коли суд може встановити інший, ніж зазначений у рішенні суду, з огляду на спірні правовідносини, спосіб та порядок його виконання.

Крім того, змінивши спосіб та порядок виконання рішення суду, суд фактично винесе нове рішення про стягнення належних ОСОБА_1 коштів, змінивши при цьому рішення суду по суті та самостійно змінивши спосіб захисту, передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року, № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган;державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду /ч.1 ст.3 вище вказаного Закону України/.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо зміни порядку і способу виконання рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вище викладеного, суд в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо зміни порядку і способу виконання рішення суду.

Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 208, 209, 210, 212, 213, 214, 215, 373 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України про зміну порядку і способу виконання рішення суду, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п*яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п*яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Цимбалюк Л.П.