Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/7408/14 Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
№ провадження 22-ц778/1643/16 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до кредитного договору № 014/17-16/3503-11 від 07 липня 2006 року Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надано ОСОБА_3 кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 27000,00 доларів США, із сплатою 12% річних, строком до 06 липня 2026 року.

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 18 липня 2014 року має заборгованість в сумі 21804,37 доларів США (254001,42 грн.), яка складається з заборгованості по кредиту - 17934,99 доларів США (208926,60 грн.), по сплаті відсотків - 1363,86 доларів США (15887,75 грн.)., 2505,52 доларів США (29187,07 грн.) - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 254001,42 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2540,01 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором №014/17-16/3503-11 від 07 липня 2006 року у сумі 242316,32 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 208926,60 грн., по сплаті відсотків - 15887,75 грн., пеня - 17501,97 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2540,01 грн. З урахуванням кредитування в іноземній валюті, підлягає стягненню заборгованість в сумі 242316,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 17934,99 доларів США (208926,60 грн.), по сплаті відсотків - 1363,86 доларів США (15887,75 грн.), 17501,97 грн., що еквівалентно 1502,43 доларів США - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму 225426,54 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 200787,83 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 15887,75 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 8750,96 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 2254,27 грн. В іншій частині позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, серед іншого, - укладення договорів та інших правочинів.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 014/17-16/3503-11 від 07 липня 2006 року Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» було надано ОСОБА_3 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 27000,00 дол. США строком до 06.07.2016 року із сплатою 12% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки визначені договором.

Надання кредитних коштів проводилось згідно вимог п.3.2. Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний виплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, згідно з вимогами договору. Невиконання Відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, щодо повернення кредитних коштів у встановлений кредитним договором термін, надає право Позивачу вимагати від них вчинення цих дій у судовому порядку.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачкою не виконуються вищезазначені умови, а саме: не здійснюється щомісячна сплата кредиту та сплата відсотків, в зв'язку з чим, станом на 18.07.2014 року, виникла заборгованість: по кредиту - 17 934,99 дол. США (208 926,60 грн.), по сплаті відсотків - 1 363,86 дол. США (15 887,75 грн.)., 2505,52 дол. США (29 187,07 грн.) - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків.

Згідно ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п. 9.1. Кредитного договору у випадку порушення відповідачем графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, позивач нараховує ОСОБА_3 пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Таким чином, станом на 18.07.2014 року, пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 2 505,52 дол. США (29 187,07 грн.).

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнута судом з відповідачки пеня у розмірі 1% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення не відповідає умовам договору, зокрема п.9.1 не є переконливим, оскільки, як вбачається з розрахунку наданого банком і відповідно до якого суд стягнув з відповідачки пеню у розмірі 17501,97 грн., пеня розраховувалась у відповідності до п.9.1 договору, а саме виходячи з 0,5%. Описка, допущена в мотивувальній частині рішення щодо розміру в 1% замість 0,5% не впливає на правильність розрахунку, а може бути усунення шляхом виправлення описки за правилами ст. 219 ЦПК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Також, відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України, у випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно п.п. 5.5., 6.5. Кредитного договору Позичальник зобов'язалася достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів у випадку невиконання умов кредитного договору, тобто зазначений пункт договору містить норму про відповідальність Відповідача у вигляді дострокового повернення кредиту, в тому числі й при порушені зобов'язань по щомісячній сплаті кредиту та відсотків.

Станом на 18.07.2014 року, виникла заборгованість: по кредиту - 17 934,99 дол. США (208 926,60 грн.), заборгованість по сплаті відсотків - 1363,86 дол. США (15887,75 грн.) ; пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків - 2505,52 дол. США (29187,07 грн.)

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 04.08.2014., останній платіж позивачем зроблено у межах позовної давності - 19.06.2014 року.

Однак, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність, строком один рік, тому при розрахунку позовних вимог для стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 2505,52 дол. США- 29187,07 грн., при застосуванні норм п.1.ч. 2 ст. 258 ЦК України, сума зменшується до 1502,43 дол. США, що еквівалентно 17501,97 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог і правильно стягнув з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором , яка складається з заборгованості по кредиту -17 934,99 дол. США (208 926,60 грн.), по сплаті відсотків - 1 363,86 дол. США (15 887,75 грн.)., 1502,43 дол. США (17501,97 грн.) - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків.

Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують.

Разом з цим, суд помилково стягнув з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 2540,01 гривень

Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ст.88 ЦПК України ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» має право на компенсацію судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 21804,37 доларів США ( 254001,42 гривень - задоволено 2423,32 гривень) в сумі 2423,32 гривні. У зв'язку з чим, рішення суду в частині стягнутого судового збору підлягає зміні з суми 2540,01 грн. до 2423,32 грн.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2015 року в цій справі в частині стягнутого з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судового збору змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору з 2540 гривен 01 коп. до 2423 грн.16 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Стрелець Л.Г.

Судді: Гончар М.С.

Каракуша К.В.