Справа № 344/2041/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1157/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» про стягнення пені, - за апеляційними скаргами ПАТ «Страхова група ТАС» та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом про стягнення з ПрАТ «Срахова Група «ТАС» на її користь коштів за прострочення ним виплати суми страхового відшкодування згідно укладеного 29.01.2011 року договору добровільного комплексного страхування автотранспортного засобу №А0102748 за період 1274 дні в сумі 15143,43 грн., з яких сума пені становить 8726,16 грн., інфляційні витрати 3748,01 грн., 3% річних в розмірі 1669,26 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.07.2015 року стягнуто з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_2 3748,01 грн. інфляційних витрат, 1669,26 грн. трьох процентів річних,243,60 грн. судового збору. В іншій частині позову та судових витрат відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» подали апеляційні скарги.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Страхова група «ТАС» зводяться до того, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.12.2013 року з ПАТ «Страхова група «ТАС» стягнуто в користь позивача ОСОБА_2 суму страхового відшкодування. Про вказане рішення ПАТ «Страхова група ТАС» стало відомо тільки після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження 16.10.2014 року, і 21.10.2014 року на виконання рішення суду ПАТ «Страхова група «ТАС» було перераховано страхове відшкодування на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. У зв'язку з цим, на думку апелянта підстави для стягнення інфляційних витрат та 3% річних - відсутні. Апелянт просив рішення скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначила, що кошти в сумі 2800 грн. були витрачені нею на оплату правової допомоги, яка була передбачена укладеним договором про надання юридичних послуг, а тому їх слід віднести до судових витрат, та стягнути з відповідача. В матеріалах справи також є докази оплати послуг підприємства зв'язку щодо надіслання відповідачу претензії та рекомендованих листів з повідомленням. Крім того, стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодуванням передбачено ст.3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання», який слід застосовувати до даних правовідносин. Просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.09.2015 року апеляційну скаргу представника ПАТ СГ «ТАС» відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 01.07.2015 року в частині відмови ОСОБА_2 у стягненні пені та витрат на правову допомогу скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення пені та витрат на правову допомогу задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 4363,08 грн. та 1200 грн. витрат на правову допомогу. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2016 року частково задоволено касаційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС». Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.09.2015 року скасовано в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення пені та у частині стягнення витрат на правову допомогу, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду Апеляційної інстанції.

Відповідно саме в цій частині апеляційним судом і переглядається рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, тому справу слід розглянути у їхній відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення в частині перегляду не відповідає.

ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за весь час прострочення виплати страхового відшкодування з 08.07.2011 року по 29.12.2014 року, виходячи з норми ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання» в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Проте, згідно тлумачення Конституційного Суду України норми даного закону на спірні правовідносини не поширються.

Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України «Про страхування» однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Отже, положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Розмір неустойки як відповідальність страховика за договором страхування має бути визначено у такому договорі. Якщо ж такий розмір не було визначено сторонами в договорі страхування, то до спірних правовідносин застосовується ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи.

Тобто на підставі наведених правових приписів, принципу заборони притягати особу двічі за одне й те саме правопорушення, а також правил застосування конкуренції правових норм, за умови, що укладений договір страхування спрямований на задоволення особистих потреб застрахованої особи, страховик несе відповідальність у вигляді розміру неустойки, визначеного в договорі страхування (у разі відсутності визначення розміру в договорі - у розмірі, визначеному в Законі України «Про захист прав споживачів»).

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-126цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що в разі, якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Зважаючи на наведене з ПрАТ «СГ ТАС» на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1586 грн. - 3% пені за прострочення виконання умов договору з 08.07.2011 року по 29.12.2014 року (15192,29 грн. х 3% (365) ( х 1270 днів).

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду першої інстанції при відмові в стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, то колегія вважає такі необґрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу.

ОСОБА_3 представляв інтереси ОСОБА_2 на підставі договору про надання юридичних послуг від 24.11.2014 року та довіреності від 05.02.2016 року. Відповідно до квитанції від 05.02.2016 року оплата юридичних послуг за договором у розмірі 2800 грн. здійснена ОСОБА_2

Разом з тим, ст. 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Суд, відповідно до вищевказаної норми не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі ОСОБА_3, як особи яка надає правову допомогу, в договорі відсутній перелік юридичних послуг з визначенням вартості, та позивачем не надано доказів, що її представник діяв як адвокат або фахівець в галузі права. За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку щодо відмови в компенсації витрат на правову допомогу.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню в цій частині на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 1586 грн. пені.

В решті рішення слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення пені - скасувати

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 1586 грн. пені.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_4

ОСОБА_5