У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Кузюри Л.В.
при секретарі:Шевченко М.О.
за участю:позивача ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 8699 грн. у відшкодування майнової шкоди та 1200 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, а також 300 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що ціни на викрадене відповідачем майно (велосипеди) у порівнянні з 2014 роком збільшилися вдвічі, у зв'язку з чим необхідно застосувати ст. 625 ЦК України і переглянути справу. Крім того, на думку позивача, підлягає застосуванню при вирішенні його позову також стаття 1048 ЦК України. ОСОБА_5 також вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди постановлене без врахування того, що він вимушений витрачати кошти на користування громадським транспортом через відсутність у нього велосипеда.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу. Відповідач перебуває у місцях позбавлення волі, повідомлений про розгляд справи 29.04.2016.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судом встановлено, що 08.07.2014 року відповідач викрав велосипед марки «Аіст», а 20.11.2014 року - велосипед марки «Оптіма Хантер», які належали ОСОБА_5 Вказані обставини підтверджуються вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.08.2015 року, яким ОСОБА_6 було визнано винним за ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання. Вирок набрав законної сили 07 жовтня 2015 року (а.с. 43-54). Вартість викраденого майна підтверджена документами про його придбання.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із змісту позовної заяви, яка була предметом розгляду суду першої інстанції, встановлено, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування майнової шкоди у розмірі 8699 грн., які і були судом задоволені. Інших вимог щодо відшкодування майнової шкоди позивач не заявляв. Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції. Отже, доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції ст. 625 ЦК України не можуть бути підставою для скасування рішення.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і застосував ст. 1167 ЦК України. Судом враховані душевні страждання позивача у зв'язку з порушенням право власності, а також те, що таке порушення прав позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя і обґрунтовано визначено розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який відповідає засадам розумності і справедливості.

Посилання позивача на необхідність витрат на проїзд у громадському транспорті через викрадення у нього велосипедів, якими він користувався для поїздок по місту, не можуть бути підставою для зміни розміру відшкодування моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, а оплата проїзду у громадському транспорті є майновими витратами позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: