Справа № 128/4810/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10.05.2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Свистун Н.Л.

та учасників процесу:

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22.09.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 30.11.2015 року, ОСОБА_2 заборгувала позивачу 21587,51 грн., з яких: 13113,28 грн. заборгованість за кредитом; 6481,37 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 726,79 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1016,07 грн. штраф (процентна складова). В зв`язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача вищевказану суму боргу.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до позовної заяви додав клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, в клопотанні також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмовому запереченні, зокрема, в позовній заяві безпідставно зазначено, що ОСОБА_2 отримала кредит 22.09.2008 року у розмірі 7100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту під 36% річних, оскільки у заяві на видачу кредитної картки від 22.09.2008 року зазначено, що кредитний ліміт надається у розмірі 1500,00 грн., а не 7100,00 грн., а розрахунок заборгованості мотивований трьома різними відсотковими ставками 30 %, 34,80%, 43,20%. У позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість за комісією у сумі 726,79 грн., проте у заяві на видачу кредитної картки комісія не передбачена. В матеріалах справи відсутні докази видачі кредиту та укладення самого кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Банком до позовної заяви не додано жодного документа, який би підтвердив факт отримання відповідачем коштів, додано лише Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. До матеріалів позовної заяви не долучено кредитного договору, яким передбачено істотні умови даного кредиту, а інші документи (заява і Умови та правила банківських послуг) не містять інформації на який термін видано кошти, який порядок їх повернення, не встановлено строк платежів за кредитом чи процентам. Також зазначив, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками

мотивовані розрахунком, в якому застосовано різні відсоткові ставки, що свідчить про факт підняття відсоткової ставки в односторонньому порядку, що суперечить ч.3 ст. 1056-1 ЦК України. Просив в задоволенні даного позову відмовити в повному обсязі.

15.03.2016 року на електронну адресу суду надійшло письмове пояснення представника позивача ОСОБА_3, в якому зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.09.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7100.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітнім, дієздатною особою, яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи розмір винагороди за послуги Банку; є невід'ємною частиною Договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, Позичальник в Банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Тобто, відповідач неодноразово знімала та клала кошти на рахунок. Також відповідач неодноразово зверталася до установи Банки з метою переоформлення карток. Так, відповідачу були видані наступні картки № 070989, № 481896, № 671693, № 752869, № 775530, № 704728, остання яких має термін дії до 08.2018 року. Підпис Позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що Позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору і вона вважає їх справедливими по відношенню до себе. Згідно п.5.3 кредитного договору, Банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідно до п.6.3. Договору в обов'язки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Відповідач мала можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку та змінами УІП шляхом отримання інформації через Інтернет. Згідно п. 6.3 Правил надання банківських послуг, отримання виписок карткового рахунку є обов'язком Клієнта. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх зобов'язань за договором (п. 8.1. Правил). Банком було правомірно підвищено відсоткову ставку за Договором, а саме 01.09.2014 року та 01.04.2015 року. Щодо нарахованої комісії, представник позивача зазначає, що в розрахунку заборгованості зазначено в колонці «сума комісії та пені», в даному випадку Банк має на увазі саме суму нарахованої пені, оскільки Банк не має технічної можливості відокремити назви колонок в розрахунку заборгованості. Отже, необхідно врахувати, що Банк просить стягнути заборгованість по пені в розмірі 726,79 грн.

Заслухавши думку та позицію представника відповідача, врахувавши думку та позицію представника позивача, викладену у поданих до суду письмових поясненнях, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх в сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 22.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості, а відповідач прийняла на себе відповідні зобов`язання щодо порядку повернення коштів банку, що підтверджується заявою позичальника, копія якої долучена до позовної заяви(а.с.6).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Посилання представника позивача на те, що в заяві позичальника на отримання кредиту від 22.09.2008 року, яка завізована підписом відповідача та в якій зазначено, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також погодилася з тим, що заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складає між нею і банком кредитний договір, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. При цьому представником позивача не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови і правила надання банківських послуг містили умови про підвищення відсоткової ставки в подальшому.

Крім того, у заяві позичальника від 22.09.2008 року домовленості сторін щодо підвищення відсоткової ставки немає.

У звязку із цим неознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг не можна визнати необґрунтованими, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 22.09.2008 року.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постановах Верховного Суду України від 11.03.2015 року (№ 6-16цс15) та від 10.06.2015 року (№ 6-698цс15).

Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права . Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

ОСОБА_2 виконувала свої зобов'язання за вказаним договором, що підтверджується розрахунком, наданим банком (а.с.3-5).

Крім того, як вбачається із вказаного розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, відсоткова ставка періодично змінювалася, а саме: 30%, 34,80%, 43,20%, однак представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності такого підвищення, оскільки згоду відповідач на такі дії не надавала, а Умови та правила банківських послуг, які передбачають таке право позивача, не містять підпису позичальника.

Згідно п.5.3 кредитного договору, на який посилається представник позивача в своїх письмових поясненнях, банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку. Однак, при цьому банк зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін повідомити клієнта. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 повідомлялася про зміну відсоткової ставки. Також не надано жодних доказів, що відповідач отримувала інші кредитні картки, якими змінено кредитні ліміти.

Також, заявою на видачу кредитних коштів від 22.09.2008 року щомісячна комісія не передбачена.

Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, представником позивача не доведено обставин того, що відповідач була ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, що викладені в окремому документі, що відповідач надала згоду на зміну відсоткової ставки або хоча б була про це повідомлена, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин на які посилався, як на підставу своїх вимог, а обставини, викладені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.207,526, 530, 629, 634, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 158, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська