Справа № 340/525/15-ц
Провадження № 22-ц/779/533/2016
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р.І.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: представника ТзОВ «Кей-Колект» Матієвського С.В.,

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Кей-Колект» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Мартищук Оксана Ярославівна, реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення, за апеляційною скаргою ТзОВ «Кей-Колект» на рішення Верховинського районного суду від 12 січня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

ТзОВ «Кей-Колект» звернулося в суд з позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О. Я., реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 08.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_11 було укладено кредитний договір №0, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 20 000 дол. США,терміном повернення до 07.11.2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_12 08.11.2007 року було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_12 передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями, по АДРЕСА_1

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами відповідно до умов яких останньому було відступлено права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Взятих на себе за умовами договору зобов'язань, позичальник належним чином не виконував, суму кредиту, нараховані проценти за користування кредитними коштами у встановлені договором строки не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість.

Під час досудового врегулювання погашення заборгованості ТзОВ «Кей-Колект» стало відомо про смерть ОСОБА_12,а також про те, що спадщину на предмет іпотеки після смерті ОСОБА_12 прийняли відповідачі, а отже вони набули статусу іпотекодавців за іпотечним договором з усіма правами та обов'язками.

У зв'язку з цим, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 08.11.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності за ТзОВ «Кей-Колект» за ціною 352810 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, зобов'язати реєстраційну службу Верховинського районного управління юстиції внести запис про реєстрацію права власності ТзОВ «Кей-Колект» на цей будинок та виселення відповідачів з вказаного будинку.

Рішенням Верховинського районного суду від 12 січня 2016 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальність «Кей-Колект» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Мартищук Оксана Ярославівна, реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення - відмовлено.

На дане рішення представник ТзОВ «Кей-Колект» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позов було подано з порушенням строків, встановлених ч.4 ст. 1281 ЦК України. Оскільки виходячи з роз'яснень п.36 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року положення ст. 1281 ЦК України щодо строку для пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань забезпечених іпотекою.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні представник ТзОВ «Кей-Колект» вимоги апеляційної скарги підтримав та просив про її задоволення.

Представники відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечила. Рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим.

Приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. та представник реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, будучи належно повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 08.11.2007 року укладеним між ОСОБА_11 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»), ОСОБА_12 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, Верховинського району Івано-Франківської області.

Судом також вірно встановлено, що 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов яких останньому було відступлено права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Оскільки свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_13 належним чином не виконував, а 29.08.2012 року іпотекодавець ОСОБА_12 помер, то ТзОВ «Кей-Колект» звернулося з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до спадкоємців ОСОБА_12

Підставами для звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем визначено ст. ст. 12, 33 Закону України "Про іпотеку", відповідно до яких порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання є підставою для звернення стягнення на майно, передане в іпотеку.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції, виходив із того, що банк звернувся з вимогою до спадкоємців боржника поза межами строків, передбачених частинами другою, третьою статті 1281 ЦК України, а тому пропустив строк для пред'явлення такої вимоги.

Однак погодитись з таким висновком суду колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області не може, виходячи з наступного.

Так, порядок прийняття спадщини визначений главою 87 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). Зазначена правова позиція , зокрема, висловлена ВСУ України у справі № 6-31цс16 ( постанова від 17.02.2016 року).

Таким чином, позивач ТзОВ «Кей-Колект» обґрунтовано заявило вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому воно підлягає до скасування з ухваленням нового рішення. По суті встановленого апеляційним судом, слід зазначити наступне.

Пунктом 2.1.1 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

В пункті 5 вищезазначеного договору від 08.11. 2007 року зазначено, що сторони також досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання; одним із способів такого визначили передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (правова позиція ВСУ у справі за N 6-1851цс15).

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач не врахував тієї обставини, що

спадкоємці іпотекодавця не дають згоди на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Зважаючи на це підстав для задоволення позову з мотивів, зазначених позивачем, колегія суддів не вбачає.

На підставі вищенаведеного та ст.33, 37 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТзОВ «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду від 12 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальність «Кей-Колект» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи - приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Мартищук Оксана Ярославівна, реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський