Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії «Студія «1+1», ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 16 год. 45 хв. на телевізійному каналі «1+1» у передачі «ТСН. Особливе» відбулася трансляція відеоматеріалу під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», який містить заяву екс-губернатора Одеської області ОСОБА_4 про причетність позивача до подій 02 травня 2014 року в м. Одесі. На запитання кореспондента: «Хто головний організатор подій, сутичок, масових побоїщ і зрештою вбивств 02 травня?» екс-керівник Одещини стверджував наступне: «Народный депутат Украины, фракция «Батькивщина», ОСОБА_3. Человек, который планомерно вел, с моей точки зрения, подрывную деятельность: милиция саботировала работу по сепаратизму, Служба безопасности Украины знала о том, что там давно уже все заготовлено, знала о том, что там находятся неизвестные вещества, так много людей. Это все креатура ОСОБА_3».

Крім того, на 02 хв. 10 сек. трансляції кореспондент зазначив: «...екс-керівник Одещини назвав пана ОСОБА_3, цитую дослівно, «смотрящим». Він же підкупив місцевих силовиків, через що і не було на них впливу з боку керівництва області. Всі дії з дестабілізації ситуації в регіоні спрямовані на зрив президентських виборів…».

Поширена інформація не відповідала дійсності, принизила його честь, гідність та ділову репутацію як народного депутата, була спрямована на створення перешкод у здійсненні депутатської діяльності.

Просив визнати інформацію недостовірною і зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію в той же спосіб, у який вона була поширена.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_4 шляхом повідомлення в ефірі телепередачі «ТСН. Особливе» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі «1+1» Товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії (далі - ТОВ ТРК «Студія «1+1»), що відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 16 год. 45 хв. про те, що ОСОБА_3 був організатором подій, сутичок, масових побоїщ і зрештою вбивств 02 травня 2014 року, що він є «смотрящим», «підкупив місцевих силовиків, через що і не було на них впливу з боку керівництва області. Всі дії з дестабілізації ситуації в регіоні спрямовані на зрив президентських виборів...», «Народный депутат Украины, фракция «Батькивщина», ОСОБА_3 Человек, который планомерно вел, с моей точки зрения, подрывную деятельность; милиция саботировала работу по сепаратизму; Служба безопасности Украины знала о том, что в здании находится оружие, знала о том, что там давно уже все заготовлено, знала о том, что там находятся неизвестные вещества, там много людей. Это все креатура ОСОБА_3».

Зобов'язано ТОВ ТРК «Студія «1+1» та ОСОБА_4 протягом одного місяця, після набрання рішенням законної сили, у той самий спосіб, в який ця інформація була поширена, а саме: шляхом оголошення повідомлення по телебаченню наступного змісту: ІНФОРМАЦІЯ_1 року в ефірі телевізійного каналу «1+1», в рамках телепередачі «ТСН. Особливе» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» оприлюднена інформація про те, що ОСОБА_3 був організатором подій, сутичок, масових побоїщ і зрештою вбивств 02 травня 2014 року, він є «смотрящим», «підкупив місцевих силовиків, через що і не було на них впливу з боку керівництва області. Всі дії з дестабілізації ситуації в регіоні спрямовані на зрив президентських виборів...», «Народный депутат Украины, фракция «Батькивщина», ОСОБА_3 Человек, который планомерно вел, с моей точки зрения, подрывную деятельность; милиция саботировала работу по сепаратизму; Служба безопасности Украины знала о том, что в здании находится оружие, знала о том, что там давно уже все заготовлено, знала о том, что там находятся неизвестные вещества, там много людей. Это все креатура ОСОБА_3», - зазначена інформація є непідтвердженою та недостовірною». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 16 год. 45 хв. на телевізійному каналі «1+1» у передачі «ТСН. Особливе» відбулася трансляція відеоматеріалу під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», на 01 хв. 10 сек. якої після слів кореспондента − «А зараз та заява, яку, по суті, можна назвати сенсаційною; пролунала вона з боку вже екс-керівника Одещини, ОСОБА_4, щодо того, хто головний організатор подій, сутичок, масових побоїщ і зрештою вбивств 02 травня 2014 року» − пряма мова, − наступного змісту: «Народный депутат Украины, фракция «Батькивщина», ОСОБА_3. Человек, который планомерно вел, с моей точки зрения, подрывную деятельность; милиция саботировала работу по сепаратизму; Служба безопасности Украины знала о том, что в здании находится оружие, знала о том, что там давно уже все заготовлено, знала о том, что там находятся неизвестные вещества, там много людей. Это все креатура ОСОБА_3».

На 02 хв. 10 сек. трансляції кореспондент зазначив: «...екс-керівник Одещини назвав пана ОСОБА_3, цитую дослівно, «смотрящим». Він же підкупив місцевих силовиків, через що і не було на них впливу з боку керівництва області. Всі дії з дестабілізації ситуації в регіоні спрямовані на зрив президентських виборів…».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачами поширено недостовірну та таку, що порочить та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію, оскільки фактично вони принижують його честь, гідність та ділову репутацію, у зв'язку із чим, такі відомості не є оціночним судженням, а є негативною інформацією, поширеною відповідачами відносно ОСОБА_3, що ґрунтувалася винятково на припущеннях.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом із тим за змістом зазначених норм законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму), недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У п. 19 постанови Пленуму судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням або оціночним судженням.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 постанови Пленуму).

Належним чином встановивши фактичні обставини та дослідивши докази, суд має надати їм оцінку на відповідність наведеним вище нормам матеріального права.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилався на те, що вказаний вище сюжет містить недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію як народного депутата, спрямована на створення перешкод у здійсненні депутатської діяльності та є для нього негативною.

При цьому у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт трансляції цього матеріалу на телебаченні в ефірі телеканалу «1+1».

Не заперечуючи сам факт виходу в ефірі на телеканалі «1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 16 год. 45 хв. телепередачі «ТСН. Особливе» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», ТОВ ТРК «Студія «1+1» заперечувало ідентичність оприлюдненої ним інформації тій, яку просить спростувати позивач.

ТОВ ТРК «Студія «1+1» послалось на інтерв'ю кореспондента ОСОБА_4, проте матеріали справи взагалі не містять будь-яких доказів про те, яка інформація, коли і якого змісту була поширена в ефірі телеканалу «1+1» ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 16 год. 45 хв.

Крім того, заперечуючи проти позову, ТОВ ТРК «Студія «1+1» зазначало, що позивач не звертався до телеканалу з проханням надання запису, який дійсно транслювався в ефірі ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 16 год. 45 хв. Представник телеканалу наголошував на неможливості вважати наданий позивачем відеозапис таким, що був розповсюджений, з тих причин, що невідоме джерело, звідки такий матеріал ним був отриманий, у зв'язку із чим неможливо встановити, чи видозмінювався такий матеріал у порівнянні з тим, який транслювався в ефірі телеканалу «1+1», а також неможливо і встановити той факт, чи містив матеріал, що дійсно транслювався в ефірі телеканалу, ту інформацію, на яку посилається позивач.

Зазначені обставини суд першої інстанції не перевірив та не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити зазначені обставини, оскільки в матеріалах справи згаданий вище відеозапис відсутній.

Крім того, суд поклав відповідальність на ОСОБА_4 за інформацію, поширену ним шляхом повідомлення її телеканалу.

Матеріали справи також не містять доказів того, яким чином, коли і яку саме інформацію він повідомляв ТОВ ТРК «Студія «1+1».

Таким чином, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик