Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Завгородньої І.М.,

ПоповичО.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик Україна» про стягнення ненарахованих та невиплачених коштів посадового окладу та премії, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку із заробітної платі, компенсації втрати частини доходу та відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 03 листопада 2010 року згідно наказу № 184 а/ВК вона була прийнята на посаду начальника відділу кадрів приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик Україна» (далі - ПрАТ «Київ-Атлантик Україна») із посадовим окладом 6 143 грн. 28 листопада 2014 року звільнилась з роботи. Протягом усього часу роботи на вказаній посаді заробітна плата їй виплачувалась і нараховувалась виходячи не з посадового окладу 6 143 грн, а щоразу виходячи із різного розміру окладу на розсуд керівництва підприємства у розмірі від 3 000 грн до 5 000 грн. Тобто, після прийняття її на роботу розмір встановленого їй посадового окладу постійно занижувався і недоплата за посадовим окладом за весь період її роботи на даному підприємстві становить 86 366,01 грн. Дану суму відповідач не виплатив їй при звільненні, що є грубим порушенням її трудових прав та чинного трудового законодавства.

Крім того, при звільненні їй було нараховано 1 180, 62 грн компенсації за невикористану Чорнобильську відпустку, однак відповідач виплатив цю суму лише 12 січня 2015 року в порушення вимог ст. 116 КЗпП України. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який виник через порушення строку виплати компенсації невикористаної відпустки, становить 11 277, 45 грн. Компенсація втрати частини її доходу за порушення строків виплати посадового окладу в повному обсязі (індексація) за період з грудня 2010 року по лютий 2015 року включно становить 26 517, 25 грн.

Протягом усього періоду трудової діяльності на підприємстві (за виключенням квітня 2013 року, вересня-листопада 2014 року) їй нараховувалась і сплачувалась премія у розмірі 25 % посадового окладу на підставі щомісячних пропозицій на доплату до основної заробітної плати за якісне виконання службових обов'язків по АУП та обслуговуючий персонал, які затверджувались директором із забезпечення операційної діяльності ПрАТ «Київ-Атлантик Україна». Враховуючи ту обставину, що посадовий оклад їй виплачувався у заниженому розмірі, премія також сплачувалась у заниженому розмірі, то за її розрахунками розмір недонарахованої та недовиплаченої премії (25 % від суми недонарахованого посадового окладу) за весь період трудової діяльності становить 20 124, 63 грн.

Оскільки відповідачем було вчинено щодо неї низку протиправних дій та бездіяльності, зокрема свідомо та безпідставно занижувався посадовий оклад, не було проведено вчасно остаточного розрахунку при звільненні, то їй завдана моральна шкода у розмірі 21 600 грн, із яких 19 600 грн - за зниження посадового окладу, 2 000 грн - за затримку остаточного розрахунку (щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки).

З огляду на зазначене, просила суд стягнути з відповідача на її користь недонарахований і недовиплачений посадовий оклад за період роботи на підприємстві на посаді начальника відділу кадрів за період з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року включно в сумі 86 366, 01 грн; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку із заробітної плати при звільненні у розмірі 11 277, 45 грн; в рахунок компенсації втрати частини доходу за порушення строків виплати посадового окладу у повному обсязі (індексацію) за період з грудня 2010 року по лютий 2015 року включно в сумі 26 517,25 грн; недонараховану та недовиплачену премію за період роботи з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року включно в сумі 20 124,63 грн; моральну шкоду в розмірі 21 600 грн; а також витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2 300 грн.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що наказом адміністративного директора ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» ОСОБА_4 № 184а/ВК від 03 листопада 2010 року ОСОБА_5 прийнято на посаду начальника відділу кадрів з 03 листопада 2010 року згідно штатного розкладу з посадовим окладом 6 143 грн (Т. 1, а. с. 12).

Наказом директора із забезпечення операційної діяльності ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» ОСОБА_6 № 216-К від 28 листопада 2014 року ОСОБА_3 звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України (Т. 1, а. с. 13).

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Колективний договір між адміністрацією ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» та трудовим колективом укладено лише 05 вересня 2013 року, тобто на момент прийняття ОСОБА_3 на роботу в ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» умови оплати праці колективним договором не визначалися.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складає: основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змістом ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України (у редакції станом на 03 листопада 2010 року), укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно підпункту 13.6.1. пункту 13 Статуту ПрАТ «Київ-Атлантик Україна», штатний розклад, посадові оклади працівників товариства затверджує генеральний директор, який також встановлює показники, розміри та строки преміювання працівників (Т. 1, а. с. 319).

Затверджені на підприємстві штатні розклади (станом на 01 листопада 2010 року, 01 лютого 2011 року, 01 лютого 2012 року, 01 лютого 2013 року, 01 лютого 2014 року) відображають розмір заробітної плати начальника відділу кадрів, яка складається із посадового окладу у розмірі 4 914, 40 грн та премії (надбавки) у розмірі 1 228, 60 грн, разом - 6 143 грн (Т. 1, а. с. 251-276). Саме у таких обсягах проведено виплату заробітної плати ОСОБА_3 у період із 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року.

Разом з тим, суд не взяв до уваги, що у наказі про прийняття позивача на роботу сума 6 143 грн вказується як розмір посадового окладу (основна складова заробітної плати) позивача, а не як місячний фонд оплати праці з урахуванням надбавок. Тобто, угодою сторін трудового договору обумовлено розмір посадового окладу. Правомірність видачі такого наказу відповідачем із не оспорено, наказ не скасовано.

З урахуванням викладеного, судові рішення підлягають скасуванню у частині вирішення позову про стягнення ненарахованих та невиплачених коштів посадового окладу, у частині вирішення взаємозалежних від цієї частини позову вимог про стягнення премії, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати та відшкодування моральної шкоди, завданої зниженням посадового окладу (позивач розмежовує підстави відшкодування моральної шкоди).

Крім того, не можна погодитися і з висновками судів щодо вирішення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка виникла через порушення строку виплати компенсації невикористаної відпустки, та про відшкодування завданої у зв'язку з цим моральної шкоди.

Наказом про звільнення позивача з роботи зобов'язано бухгалтерію виплатити ОСОБА_7 компенсацію за невикористану відпустку за 9 календарних днів.

У довідці № 5/6 від 20 травня 2015 року (Т. 1, а. с. 287) відповідач зазначає, що 12 січня 2015 року ОСОБА_3 отримала від ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» компенсацію за невикористану відпустку відповідно до ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч. 1 ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 75 КЗпП України, для деяких категорій працівників може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки.

Статтею 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачається, що працівники, які працюють (перебувають у відрядженні) на територіях радіоактивного забруднення, надається щорічна відпустка тривалістю пропорційно відпрацьованому на цих територіях часу: у зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення - 44 календарні дні. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 56 календарних днів; -у зоні гарантованого добровільного відселення -37 календарних днів. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 49 календарних днів; -у зоні посиленого радіоекологічного контролю -30 календарних днів. Загальна тривалість відпустки не повинна перевищувати 42 календарних днів. Зазначені відпустки надаються без урахування додаткової відпустки, передбаченої законодавством України.

Пунктом 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936 (далі - Порядок), виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проводиться центрами по нарахуванню і виплаті

соціальних допомог, структурними підрозділами з питань соціального

захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі

держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах

(крім мм. Києва та Севастополя) рад (далі - уповноважений орган) за місцем реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших структур, громадянам, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, у тому числі оплата різниці між тривалістю щорічної відпустки, яка надається відповідно до статті 47 Закону, та тривалістю щорічної відпустки, яка надається відповідно до Закону України «Про відпустки» або інших законів громадянам, які працюють (перебувають у відрядженні) на території зон радіоактивного забруднення (підпункт 10).

Згідно п. 5 Порядку, соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями (далі - підприємства) та фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

За п. 6 Порядку, до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою компенсацій та

допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів,

де зазначаються прізвище, ім'я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки забезпечується у тому числі забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Законодавець не ставить підстави компенсації невикористаної щорічної основної відпустки у залежність від тривалості цієї відпустки - загальної чи збільшеної за спеціальним законом.

Таким чином, правила ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» покладають на роботодавця обов'язки щодо компенсації невикористаної відпустки, в тому числі й встановленої ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно, на роботодавця покладається відповідальність за ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з його вини цих сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, що полягає у стягненні на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, та обов'язок щодо відшкодування завданої такою затримкою моральної шкоди за 237№ КЗпП України.

Джерелом покриття витрат, пов'язаних із компенсацією невикористаної за ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відпустки, є або власні кошти підприємства, призначені на оплату праці, або бюджетні кошти, призначені для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, залежно від виконання підприємством вимог Порядку щодо подання розрахункових документів до уповноваженого органу.

Як вбачається із листів Управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 27 жовтня 2014 року та від 25 листопада 2014 року (Т. 1, а. с. 288-289), ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» вимоги п. 6 Порядку не дотримано, а тому ОСОБА_3 компенсацію невикористаної відпустки проведено за рахунок власних коштів підприємства.

Таким чином, відмовляючи у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка виникла через порушення строку виплати компенсації невикористаної відпустки, та про відшкодування завданої у зв'язку з цим моральної шкоди, суди дійшли передчасних висновків про те, що законом не передбачається компенсація невикористаної відпустки, що встановлена ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та що у зв'язку з цим відсутня вина відповідача у невиплаті такої грошової компенсації у день звільнення.

Крім того, розмір виплаченої позивачу компенсації за невикористану відпустку документами у справі не підтверджується та підлягає встановленню судами.

З урахуванням викладеного, судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Т.П. Дербенцева

І.М. Завгородня

О.В. Попович

О.М. Ситнік