Справа № 372/3729/15-ц
№2-62/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року Обухівський районний суд

Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Національний банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Національний банк України, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 714 848 грн. 69 коп. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 20.06.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 55000 доларів США з розрахунку 11,9 % річних на строк з 20.06.2008 року по 19.06.2027 року. У забезпечення своїх зобовязань за договором банк прийняв поруку відповідача, про що було укладено 20.06.2008 року договір поруки, згідно якого, відповідач зобовязався перед банком відповідати за не виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань перед банком та зобовязався виконати зобовязання за договором на користь банку шляхом переказу коштів у сумі заборгованості боржника за договором. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, у звязку з чим станом на 28.07.2015 року виникла заборгованість в сумі 714 848 грн. 69 коп., з яких тіло кредиту 663 173 грн. 99 коп., та відсотки 51 674 грн. 71 коп., тому позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та заперечення на позовну заяву, в яких просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» не засновані на нормах матеріального права та не підлягають задоволенню, також позивач не надав до суду будь-яких доказів про складання сторонами акту приймання-передачі прав вимоги, акту приймання-передачі кредитних файлів та Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги про перелік договорів, за якими він набув прав нового кредитора, в тому числі щодо зобовязань поручителя за згаданим договором поруки, також не доведені позивачем розмір заборгованості за кредитним договором, не доведено прострочення повернення позичальником чергової частини позики, також відповідач заявила про припинення поруки з підстав ч.4 ст. 559 ЦПК України.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на припинення поруки з підстав ч.4 ст. 559 ЦПК України.

Третя особа Національний банк України в судове засідання не зявився, про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

20.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2626/0608/71-010, згідно з умовами якого банк надав третій особі кредитні кошти у розмірі 55000 доларів США з розрахунку 11,9% річних на строк з 20.06.2008 року по 19.06.2027 року включно.

20.06.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 2626/0608/71-010-Р-1, згідно якого ОСОБА_4 зобовязується перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком ОСОБА_3

09.09.2009 року відповідач ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про шлюб серія 1-ОК № 088612, актовий запис № 84.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

27.08.2015 року на адресу відповідача ПАТ «Дельта Банк» направив досудову вимогу. Даним листом боржника повідомлено про те, що станом на 28.07.2015 року в нього наявна заборгованість в сумі 32 401,4 доларів США, та попереджено, що у випадку незадоволення претензії банк буде змушений захищати свої справа шляхом звернення до суду.

З розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що станом на 28.07.2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем складає 714848 грн. 69 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 663173 грн. 99 коп., заборгованості за відсотками в сумі 51674 грн.71 коп..

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Положеннями зазначеної статті передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; та протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з положень зазначеної статті слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Крім того, умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦК України є обов'язковою для всіх судів України.

Виходячи з того, що останній платіж боржником ОСОБА_3 був проведений 31.12.2014 року, а банк з позовом звернувся до суду 28.08.2015 року, порука за договором поруки між банком та ОСОБА_2 як поручителем припинилась, а відтак у задоволенні позову до поручителя слід відмовити з вказаних підстав.

Що ж стосується посилань відповідача що позивач не надав до суду будь-яких доказів про складання сторонами акту приймання-передачі прав вимоги, акту приймання-передачі кредитних файлів та Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги про перелік договорів, за якими він набув прав нового кредитора, в тому числі щодо зобовязань поручителя за згаданим договором поруки, та що позивачем не доведені розмір заборгованості за кредитним договором, прострочення повернення позичальником чергової частини позики, то вони на увагу не заслуговують оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами наданими позивачем.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10,15,59,60,209,212-215,218,292,294 ЦПК України, ст. 553,554,559 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Національний банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :