Єдиний унікальний номер 219/9162/15-ц Номер провадження 22-ц/775/972/2016
Головуючий в 1 інстанції: Харченко О.П.
Доповідач: Осипчук О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого-судді Осипчук О.В.,

суддів Никифоряка Л.П., Соломахи Л.І.,

за участі секретаря: Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

23.09.2015 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2, у якій просила стягнути з відповідачки на її користь аліменти у розмірі ? частини доходів відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачка та третя особа - її рідні дочки, вона є пенсіонеркою і з 2002 року мешкає у дочки ОСОБА_3, яка має на утриманні дитину - інваліда 1 групи з дитинства та змушена весь час та усю свою увагу приділяти своїй доньці ОСОБА_4, яка визнана недієздатною. Останні 5 років стан її здоров'я значно погіршився і вона потребує сторонньої допомоги та матеріальної допомоги на лікування та харчування. Їй потрібно найняти людину, яка б доглядала за нею весь час, але вона не має на це коштів, а дочка ОСОБА_3 також непрацездатна пенсіонерка і їй важко доглядати за двома непрацездатними особами. Відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від догляду за нею та не надає ніякої матеріальної допомоги. Вона отримує пенсію у розмірі 1232 грн., а дочка ОСОБА_3 отримує пенсію у розмірі 1107 грн.83 коп. та теж знаходиться у скрутному становищі і тому не може повністю її утримувати. Відповідачка отримує заробітну плату 3000 грн. щомісячно та має можливість надавати їй матеріальну допомогу, але за останні 2 роки жодного разу не відвідала її та не поцікавилась її здоров'ям.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 21.03.2016 року з урахуванням ухвали про виправлення описки цього ж суду від 06.04.2016 року позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері було задоволено частково стягнуто з 23.09.2015 року і щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на її утримання, до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

З вказаним рішенням суду відповідачка не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що позивачка не навела доказів потреби у матеріальній допомозі. Так, у судовому засіданні було встановлено, що доходом позивачки є пенсія у сумі 1374,67грн., що при прожитковому мінімумі у 1074грн., перевищує цей мінімум на 300грн. Незважаючи на це, суд визнав позивачку такою, що потребує матеріальної допомоги. Суд не зважив на те, що вимоги позивача про необхідність придбання ліків, найм людини по догляду за нею, недостатність коштів на харчування не підтверджується документально, ні чеками, ні медичними документами. Не підтверджується також той факт, що позивачка потребує постійного догляду, у матеріалах справи є лише медична довідка про те, що позивачка страждає на загальне захворювання. Вважає, що наявність діагнозу про захворювання не є достатнім доказом того, що дане захворювання лікується позивачкою, та на ці цілі витрачаються грошові кошти. Крім того, позивачка заявила позовні вимоги у рамках ст.202, 205 СК України, тобто щодо аліментів на своє утримання. Свої позовні вимоги позивачка не уточнювала і не заявляла у частині того, що просить стягнути з відповідачки додаткові витрати на її утримання, викликані хворобою, інвалідністю або немічністю відповідно до ст.203 СК України. Отже, суд, задовольнивши позовні вимоги виходячи з потреби ОСОБА_1 у лікуванні та догляді, вийшов за межі ст.202, 205 СК України, вважаючи, що поняття «витрати на лікування та догляд» аналогічні поняттю «аліменти на утримання непрацездатних батьків», з чим не можна погодитись.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі. Від ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Представник позивача ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_3 заперечували проти апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та третю особу, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції було встановлено і не оспорюється сторонами, що позивачка ОСОБА_1 є матір'ю відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_7 (а.с.4).

Позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є непрацездатною особою у зв'язку із досягненням нею пенсійного віку, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», що підтверджується паспортом та посвідченням серії Д-1 №719253 на ім'я ОСОБА_1 (а.с.2,3).

Відповідно до довідки про склад сімї приватного підприємства «Наш дім плюс» від 21.09.2015 року позивачка ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 разом з донькою останньої, ОСОБА_4, зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

З довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі Донецької області №1246 від 09.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком в розмірі 1374 грн.67 коп. щомісячно за період з вересня 2015 року по березень 2016 року (а.с.71) .

Згідно довідки амбулаторії № 7 м. Артемівська від 21.09.2015 р. позивачка знаходиться на амбулаторному лікуванні у лікаря терапевта з діагнозом: «Церебросклероз з гіпертензією «Церебральний атеросклероз з гіпертензією, хронічний церебросклероз, мозкова недостатність, старече недоумство" (а.с. 5).

Відповідно до довідки про доходи відповідачка ОСОБА_2 працює на ПАТ «Артемівськ Вайнері» та її заробітна плата за період з березня 2015 року по серпень 2015 року складає 18171,40 грн.,за винятком утримань становить 14617,07 грн.(а.с.42), а згідно розрахункових листів за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року складає: 8877,09 грн., за жовтень 2015 р.- 445 ,53 грн., за листопад 2015 р. -3127,34 грн., за грудень 2015 р. -3599,54 грн., за січень 2016 р.- 2960,04 грн., лютий 2016 року - 4499,45 грн. (а.с.72-75).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив зі стану здоров'я та матеріального становища непрацездатної матері вкрай похилого віку, яка отримує пенсію у розмірі 1374 грн. 67 коп., яка лише на 300 грн. перевищує прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, матеріального становища платника аліментів, яка працює та не має на утриманні непрацездатних осіб, наявність у ОСОБА_1 іншої непрацездатної дочки - третьої особи ОСОБА_3, яка також повинна надавати та надає їй матеріальну допомогу та догляд.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо.

Суд першої інстанції вірно встановив, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами глави 17 СК України «Обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання».

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків, суд повинен враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що і передбачено ч.1 ст.204 СК України.

Статтею 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував ту обставину, що сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обовязку надання утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватись необхідністю отримувати позивачем матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання позивачем доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

У той же час із матеріалів справи вбачається, що позивач отримує соціальне забезпечення від держави у достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, яку вона отримує в сумі 1374,67 грн., перевищує прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність, Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. N 928-VIII, який в розрахунку на місяць склав: з 01.01.2016р. - 1074 грн., з 01.05.2016р. - 1130 грн., з 01.12.2016р. - 1208 грн.

На момент звернення до суду з позовною заявою (23 вересня 2015 року) прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» складав 1074 грн.

ОСОБА_3 в апеляційному суді пояснила, що з 2002 року мати проживає разом з нею, зареєстрована за її адресою з 2005 року, коли продала належний їй будинок. З огляду на рік народження мати є учасником війни і має пільги, встановлені державою для цієї категорії громадян. Раніше мати мала пільгу щодо сплати комунальних платежів у розмірі 50%, зараз тільки отримує матеріальну допомогу до 9 травня.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим довід скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на непрацездатну матір з урахуванням її матеріального стану, який перевищує прожитковий мінімум, установлений законом, оскільки потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід непрацездатного не забезпечує йому підтримання нормальної життєдіяльності, яка і є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Факт непрацездатності не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обовязку надання матеріальної допомоги, оскільки позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги.

Розмір пенсії, яку отримує позивач відповідав і відповідає прожитковому мінімуму, який встановлено державою на 2015 та 2016 роки і позивачкою не доведено, що цієї суми їй недостатньо для проживання.

Статтею 203 СК України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Посилання представника позивача та третьої особи на немічний та хворобливий стан ОСОБА_1, що потребує значних затрат на ліки та догляд не може бути прийнятий до уваги апеляційним судом, оскільки позовні вимоги були заявлені в межах статей 202 та 205 СК України щодо стягнення аліментів на утримання, а вимоги щодо стягнення витрат, повязаних з тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю відповідно до статті 203 СК України позивачем не заявлялися та суду не доводилися.

Надані представником позивача в судовому засіданні апеляційного суду довідка ЛКК від 06 травня 2016 року та акт комісії житлового органу від 05 травня 2016 року про те, що позивачка потребує стороннього догляду та лікування не може бути прийнято до уваги, оскільки вказані документи були отримані по запиту після ухвалення рішення судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду на час його ухвалення.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Враховуючи, що згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, тому відповідно до статті 88 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами не провадиться.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2016 року з урахуванням ухвали про виправлення описки цього ж суду від 06 квітня 2016 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В. Осипчук

Судді: Л.П. Никифоряк

ОСОБА_8