САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/77/16-ц
Провадження №2/726/136/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Сківернічук А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, де третя особа без самостійних вимог Перша Чернівецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 були братом та сестрою по матері ОСОБА_4, оскільки остання перебувала у двох шлюбах. Від першого шлюбу у ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_5, в другому шлюбі нею було усиновлено ОСОБА_2 До смерті батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали разом із ними у с. Біла Кіцманського району Чернівецької області.

У 1979 році с. Біла зазнало стихійного лиха та вказану сім'ю визнано потерпілою від зсуву. Рішенням Чернівецької обласної ради ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку в розмірі 0,06 га для будівництва індивідуального житлового будинку із земель колгоспу «Червоний прапор» у м. Чернівці.

Вказана родина переїхала проживати у збудований будинок АДРЕСА_1. На момент смерті ОСОБА_5 у 1988 році ОСОБА_2 постійно проживав разом із нею та вступив у володіння будинковолодінням. Оскільки житловий будинок не був узаконений, ОСОБА_5 звернувся до Чернівецької міської ради із проханням про вирішення питання щодо узаконення житлового будинку та приватизації земельної ділянки на якій вона збудована. Однак отримав відмові у зв'язку із відсутністю підтвердження факту родинних стосунків між ним та ОСОБА_5

29.06.2012 року заповідачем ОСОБА_2 було складено заповіт, яким він все своє майно заповів позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_2 помер. Позивач звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки ним не було надано документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Позивач вказує, що до складу спадкового майна входить житловий будинок у АДРЕСА_1. За відсутності можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати право власності за ним на вказане будинковолодіння.

Представник позивача у судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засіданні не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що дійсно ОСОБА_2 вчинив заповіт на користь позивача, яким все своє майно заповів останньому. ОСОБА_1 у встановлений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину видати йому не виявилось можливим, оскільки спадкоємець не надав правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Свідок ОСОБА_7, сусідка спадкодавця, в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 дійсно проживав у вказаному будинковолодінні, а позивач є його прийомним сином, який приїжджав до батька, допомагав по господарству та після смерті останнього продовжує користуватись будинком та земельною ділянкою на якій він розташований.

Свідок ОСОБА_8, сусідка ОСОБА_2, пояснила, що знає позивача вже тривалий час, він допомагав ОСОБА_2 по господарству, організовував похорон останнього та в даний час також користується будинковолодінням.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 340/10 від 20.05.1980 року ОСОБА_5, як особі постраждалій від стихійного лиха, виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва у АДРЕСА_1

Як встановлено із довідки ЧКОБТІ № 3454 від 24.12.2015 року та технічного паспорта на будинковолодіння по АДРЕСА_1, станом на 1989 рік на земельній ділянці за вказаною адресою побудовано житловий будинок літ. А загальною площею 65,10 м.кв. в тому числі житловою 45,70 м.кв. та допоміжною - 19,40 м.кв., літня кухня літ. Б площею 27,1, сарай літ. В площею 5,9 м.кв., вбиральня літ. Г площею 3,0 м.кв., огорожа № 1,2. Житловий будинок складається із 1 - веранди площею 6,60 м.кв, 2 - коридору площею 6,70 м.кв., 3 - кімнати площею 16,30 м.кв., 4 - кімнати площею 12,70 м.кв., 5 - кімнати площею 16,70 м.кв., 6 - кухні площею 6,10 м.кв. Проте будинковолодіння в експлуатацію не здане та право власності на нього належним чином оформлено не було, а тому правовстановлюючі документи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дійсно, будівництво вищевказаного будинку проводилось в період до 1992 року, що, тим не менш, не може визнаватись самочинним будівництвом. В листі Держархбудінспекції № 40-12-2409 від 01.09.2011 року вказано, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. До цієї дати, не передбачалась процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.12.1988 року ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 як брата та сестри, оскільки ОСОБА_5 була рідною донькою ОСОБА_4 а ОСОБА_2 відповідно до довідки про усиновлення № 5 від 10.11.1953 року є усиновленим сином ОСОБА_4 Встановлено також і те те, що вони з 1980 року по день смерті ОСОБА_5 проживали разом у будинковолодінні по АДРЕСА_1

Як вбачається із довідок першої Чернівецької державної нотаріальної контори № 613/01-16 від 22.03.2016 року та державного архіву Чернівецької області № 252 від 25.03.2016 року не виявляється можливим надати для дослідження суду в якості доказу спадкову справу відкриту після смерті ОСОБА_5 оскільки вона фактично відсутня.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення правовідносин) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ст. 532 ЦК УРСР усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків.

У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Стаття 530 ЦК УРСР вказує, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців ОСОБА_5, однак після її смерті ніхто у шестимісячний строк не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому жоден, окрім ОСОБА_2, не може вважатись таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 Натомість ОСОБА_2, який у відповідності до ст. 532 ЦК УРСР прирівнюється до рідного брата померлої ОСОБА_5 та належить до другої черги спадкоємців, на момент смерті сестри постійно проживав разом із нею та після її смерті вступив в управління та володіння майном, а тому згідно ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що спадщину прийняв.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Проте до своєї смерті, ОСОБА_2 29.06.2012 року вчинив заповіт, яким розпорядився, що на випадок його смерті усе його майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось він заповідає ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особина випадок своєї смерті.

У відповідності до ст 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2, успадкувавши від своєї сестри ОСОБА_5 нерухоме майно у вигляді будинковолодіння по АДРЕСА_1 та в подальшому заповів його, на випадок своєї смерті, ОСОБА_1, та пізніше помер. Однак у ОСОБА_2 та у його сестри ОСОБА_5 на момент їхньої смерті був відсутній правовстановлюючий документ на вказане будинковолодіння, яке було побудоване до 1989 року, оскільки за життя ніхто з них не встиг належним чином його виготовити.

Після смерті ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з письмовою заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки ним не було надано документи, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування".

Так, позивач вказує, що право власності на будинковолодіння було наявне у ОСОБА_2, який заповів йому нерухоме майно у вигляді вказаного будинковолодіння, проте свідоцтво про право на спадщину отримати він не може, оскільки його право власності підлягає сумніву винесеною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності правовстановлюючих документів.

На підставі викладеного, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, належним чином прийняв спадщину, право власності на будинковолодіння, як встановлено судом, належало ОСОБА_2, позивач має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном на яке прохає визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 527, 530, 532, 549 ЦК УРСР ст.ст. 392, 216, 1233, 1235 ЦК України, , ст.ст. 10, 11, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання якого зареєстровано у АДРЕСА_2 право власності на спадкове майно у вигляді будинковолодіння по АДРЕСА_1 до складу якого входить: житловий будинок за адресою, що складається з літ. А- житловий будинок який складається з 1 - веранди 6,60 м. кв.; 2 - коридору 6.70 м. кв.; 3 - кімнати 16,30 м. кв.; 4 - кімнати 12,70 м. кв.; 5 - кімнати 16,70 м. кв.; 6 - кухні 6.10 м. кв. загальною площею - 65.,10 м. кв., житловою площею - 45,70 м кв та допоміжною площею -19,40 м. кв., літ. Б-Літня кухня 27,1м. кв.; літ. В - Сарай 5,9 м. кв.; літ. Г- Вбиральня 3,0 м. кв.; № 1,2 - Огорожа 24,7 м кв., яке залишилось після смерті заповідача ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук