Справа № 473/2530/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"10" жовтня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області, про часткове скасування рішення та визнання державного акту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради про часткове скасування рішення та визнання державного акту недійсним в якому (з врахуванням подальших уточнень) вказувала, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 є власником 39/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області від 21 вересня 1993 року за №237 попереднім власникам будинку (ОСОБА_5, ОСОБА_6) було передано в спільну часткову власність (згідно часток в праві власності на будинок) земельну ділянку площею 900 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1, призначену для обслуговування житлового будинку.

На підставі рішення 11 лютого 1994 року власникам було видано державний акт, реєстр. НОМЕР_1.

Проте під час звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини у вигляді частки в земельній ділянці позивачкою з відповіді нотаріуса та особисто було встановлено, що ділянка передана у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 з численними порушеннями, а саме оскаржуваним рішенням земельну ділянку було передано у власність лише двох співвласників будинку, чим порушено права третього співвласника (ОСОБА_7), в рішенні неправильно зазначено прізвище одного та ім'я іншого співвласників ділянки. В той же час державний акт видавався без виготовлення документації із землеустрою та двом співвласникам одночасно (а не кожному окремо), в ньому визначено, що земельна ділянка передається у спільну сумісну (а не часткову) власність співвласників будинку.

В зв'язку з цим порушуються права позивачки, яка не має можливості використати своє право на безоплатне отримання ділянки для обслуговування належної їй частки будинку або ж отримати її в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

Виходячи з цих обставин, враховуючи неможливість внесення змін або виправлень в рішення органу місцевого самоврядування та до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку, а тому ОСОБА_1 просила про часткове скасування оскаржуваного рішення №237 від 21 вересня 1993 року (в частині передачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельної ділянки площею 900 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1, призначеної для обслуговування житлового будинку), а також про визнання недійсним виданого на його підставі правовстановлюючого документа - Державного акту на право приватної власності на землю від 11 лютого 1994 року НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 09 вересня 2016 року до участі в розгляді справи в якості відповідача залучено ОСОБА_2

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, проте від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі в судове засідання не з'вилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишила на розсуд суду.

Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи без особистої участі вказаних осіб.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 грудня 2015 року, реєстр. №51 є власником 39/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, який отримав це майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

Разом з тим згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області від 21 вересня 1993 року за №237 попереднім власникам будинку (ОСОБА_5, ОСОБА_6) було передано в спільну часткову власність (згідно часток в праві власності на будинок) земельну ділянку площею 900 кв.м., розташовану по АДРЕСА_1, призначену для обслуговування житлового будинку.

На підставі рішення 11 лютого 1994 року власникам було видано державний акт, реєстр. НОМЕР_1.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»).

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року).

Відповідно до ст. 17 ЗК України 1990 року, «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)», затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року №28 видачі Державного акту повинно передувати виготовлення відповідної документації із землеустрою, також зміст правовстановлюючого документа не повинен суперечити змісту рішення про передачу ділянки у власність.

Проте земельна ділянка передана у власність з численними порушеннями, а саме оскаржуваним рішенням земельну ділянку було передано у власність лише двох співвласників будинку, чим порушено права третього співвласника (ОСОБА_7), в рішенні неправильно зазначено прізвище одного та ім'я іншого співвласників ділянки.

Доводи щодо передачі ділянки у власність без виготовлення документації з землеустрою не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 цього Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року).

Обставини справи вказують на неможливість внесення змін або самостійного скасування оскаржуваних рішення та державних актів (які порушують права позивачки) органом місцевого самоврядування.

Тому суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування згідно п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України підлягає частковому скасуванню - в частині, що стосується передачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельної ділянки.

За встановлених обставин, а також враховуючи, що зміст оскаржуваного державного акту не відповідає змісту рішення (в ньому визначено, що земельна ділянка передається у спільну сумісну (а не часткову) власність співвласників будинку), вказаний акт також не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області, про часткове скасування рішення та визнання державного акту недійсним - задовольнити повністю.

Рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області за № 237 від 21 вересня 1993 року «Про закріплення земельних ділянок» в частині закріплення в приватну власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, площею 900 кв.м., призначеної для обслуговування житлового будинку - скасувати.

Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 11 лютого 1994 року на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, як власників земельної ділянки, розташованої на території Вознесенської міської ради Миколаївської області, площею 0,0900 га., призначеної для обслуговування житлового будинку (по АДРЕСА_1), зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_2 - визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Вуїв