У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Попович О.В.,
Остапчука Д.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виділ в натурі частини житлового будинку; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9 про виділ в натурі частини житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у її користуванні та вселення.

Посилалася на те, що їй належить на праві власності 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 а 1/4 частини належить ОСОБА_9 Земельна ділянка, на якій розташовано будинок, належить Маріупольській міський раді. Оскільки вона є власником більшої частини будинку, а ОСОБА_9 не допускає її до будинку, вона просила суд вселити її до будинку АДРЕСА_1 усунути перешкоди у користуванні будинком, зобов'язати ОСОБА_9 передати комплект ключів від будинку, поділити будинок в натурі шляхом виділу їй 3/4 ідеальної частини будинку та встановити порядок користування земельною ділянкою. Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_9 помер, і було залучено в якості відповідачі його спадкоємців - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Після проведення судово-будівельної експертизи позивачкою було уточнено позовні вимоги. Просила визнати за нею право власності на частину житлового будинку - квартиру № 1: по літ. А-1 (житловий будинок); приміщення 1-3 (коридор) площею 7,5 кв. м, приміщення 1-4 (жила кімната) площею 7,2 кв. м; по літ. А1-1 (житлова прибудова): приміщення 1-6 (їдальня) площею 17,9 кв. м, приміщення 1-7 (коридор) площею 1,4 кв. м, приміщення 1-8 (кухня) площею 8,0 кв. м, приміщення 1-9 площею 4,3 кв. м; будівля літ. АІ/п (погріб), будівля літ. а-2 (вхід у підвал); 1А будівлі літ. Г-1 (вбиральня), 1/2 частини огорожі, 1/2 частини замощення № 1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 як на окремий, виділений в натурі, об'єкт нерухомого майна. Просила визнати за ОСОБА_7 право власності на 2/3 ідеальної частки та ОСОБА_8 право власності на 1/3 ідеальної частки житлового будинку - квартиру № 1: по літ. А-1 (житловий будинок): приміщення 1-1 (передня) площею 10,9 кв. м, приміщення 1-2 (комора) площею 2,7 кв. м, приміщення 1-5 (жила кімната) площею 17,1 кв. м; будівля літ. А/п (погріб), будівля літ. а-1 (ґанок) 1/2 будівлі літ. Г-1 (вбиральня), 1/2 частину огорожі, 1/2 частину замощення № 1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 як на окремий, виділений в натурі, об'єкт нерухомого майна, відповідно до їх часток у спадковому майні. Зобов'язати ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 закласти дверні прорзи між приміщеннями 1-3 та 1-5, 1-3 та 1-1. Зобов'язати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виконати дверний проріз між приміщеннями: 1-1 та 1-5 та передбачити облаштування в приміщенні 1-1 - кухні, а в приміщенні 1-2 - санвузла, як вказано у додатку 1 до висновку експертизи від 10 липня 2015 року. Роботи пo переобладнанню приміщень, які потребують узгоджень або відповідний дозвіл місцевих органів влади, проводити після отримання узгодження або дозволу. Припинити право сумісної часткової власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_7, ОСОБА_8 з другого боку. Стягнути з ОСОБА_7 на її користь грошову компенсацію у сумі 132 грн, з урахуванням висновку експертизи від 10 липня 2015 року, судовий збір у розмірі 374,64 грн та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи у розмірі 2 000 грн. Стягнути з ОСОБА_8 на її користь грошову компенсацію у сумі 66,00 грн, з урахуванням висновку експертизи від 10 липня 2015 року, судовий збір у розмірі 187,32 грн та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи у розмірі 1 000 грн.

У листопаді 2014 року до суду звернувся ОСОБА_7 із зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Посилався на те, що в період шлюбу його дідусь та бабуся у 1961 році побудували будинок АДРЕСА_1 який став правом спільної сумісної власності подружжя. У період перебування у шлюбі в них народився син − ОСОБА_10, який проживав з батьками в зазначеному будинку до своєї смерті. Позивач народився у спірному будинку та проживав у ньому разом з дідусем та батьками. Його батьки під чac проживання ремонтували будинок, оплачували комунальні послуги. У 2000 році померла його бабуся, ОСОБА_10 і його батько прийняли спадщину після смерті бабусі. Сестра його батька ОСОБА_11 від прийняття спадщини відмовилася. У 2004 році помер дідусь, і в спірному будинку залишилися проживати позивач разом з батьками майже до літа 2013 року. У липні 2008 року батьку стало відомо, що дідусь подарував весь будинок своїй доньці - ОСОБА_6 Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2009 року договір дарування було визнано частково недійсним і за батьком позивача - ОСОБА_9 було визнано право власності на 1/4 частини будинку АДРЕСА_1. Після смерті батька він та його мати стали спадкоємцями, але оскільки його мати відмовилася від спадщини нa його користь, то на даний час він є спадкоємцем ј частини спірного будинку. З того моменту як дідусь ОСОБА_12 подарував спірний будинок ОСОБА_11, тобто з 09 жовтня 2001 року, він та його батьки продовжували проживати в спірному будинку, доглядати за ним, сплачувати комунальні послуги. ОСОБА_6, ОСОБА_8 у спірному будинку не проживали майже 13 років, своєю власністю не володіли, утриманням будинку не займалися, а тому позивач вважає, що він придбав право власності за набувальною давністю на 3/4 частини вказаного будинку та просив визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування 3/4 частини спірного будинку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 та в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався тим, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є чужими людьми, і кімнати, виділені ним за експертним висновком, не мають ознак самостійного об'єкта нерухомого майна та не мають окремої системи життєзабезпечення, а тому не можливо поділити будинок в натурі без встановлення порядку користування відособленими приміщеннями.

Із такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 належить 3/4 ідеальні частини будинку АДРЕСА_1 Донецької області.

Інші 1/4 частини вказаного будинку належали ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Після смерті ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини звернулися його сини - ОСОБА_8 та ОСОБА_7

У частині 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарському призначенню слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, і при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7 від 10 липня 2015 року можливий поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між співвласниками шляхом виділу в натурі ідеальних часток, з організацією квартир, що задовольняючть потреби чинних будівельних норм, з урахуванням відступу від ідеальних часток за таким варіантом: квартира 1 - ОСОБА_11 (3/4 частина): літ. А-1 (житловий будинок): приміщення 1-3 (коридор) площею 7,5 кв. м, приміщення 1-4 (жилої кімнати) площею 7,2 кв. м; по літ. А1-1 (житлова прибудова): приміщення 1-6 (їдальня) площею 17,9 кв. м, приміщення 1-7 (коридор) площею 1,4 кв. м, приміщення 1-8 (кухня) площею 8,0 кв. м, приміщення 1-9, площею 4,3 кв. м; будівля літ АІ/п (погріб), будівля літ. а- 2 (вхід у підвал), 1/2 будівлі літ. Г-1 (вбиральня), 1/2 частини огорожі, 1/2 частину замощення № 1.

Квартира 2 - ОСОБА_13 і ОСОБА_8 (1/4 частини ідеальної частини) по літ. A-1 (житловий будинок): приміщення 1-1 (передня) площею 10,9 кв. м, приміщення 1-2 (комора) площею 2,7 кв. м, приміщення 1-5 (жила кімната) площею 17,1 кв. м, будівля літ. А/п (погріб), погріб літ. А-1 (ганок) 1/2 частини будівлі літ. Г-1 (вбиральня), 1/2 частини огорожі, 1/2 частини замощення № 1.

Таким чином, суди помилково вказали, що виділена частка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не мають ознак відокремленого самостійного об'єкту нерухомого майна, оскільки це спростовується висновком експерта.

Оскільки експертом запропоновано кілька варіантів поділу інженерного обладнання, що дає висновок про можливість такого користування без отримання дозволу від органів самоврядування, як зазначав апеляційний суд.

Суди попередніх інстанцій у порушення ст. ст. 212−214, 303, 315 ЦПК України не навели належних підстав для неможливості перерозподілу зазначеного вище житлового будинку з урахуванням висновку експерта, не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів, а на стадії касаційного перегляду справи виправити вказані недоліки неможливо, у зв'язку з чим судові рішення мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 02 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Д.О. Остапчук
О.В. Попович
О.М. Ситнік