УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/3572/13-ц

Провадження № 6/638/71/16

10.05.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі: Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю представника заявника ОСОБА_2

з участю стягувача ОСОБА_3

з участю представника стягувача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова справу за заявою ОСОБА_5 про відстрочку та розстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року по цивільній справі №638/3572/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року заявник звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про відстрочку та розстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року по цивільній справі №638/3572/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, обґрунтовуючи свою заяву тим, що 06.08.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист №638/3572/13-ц по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 6984, 38 грн. та 79058, 27 грн. На виконання зазначеного виконавчого листа 28.09.2015 року старшим державним виконавцем Дмухіною Я.М. Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції була видана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №48867974 щодо стягнення суми богу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3. Присуджену суму заявник зобовязана сплатити добровільно. В теперішній час виконання рішення суду ускладнюється для заявника важким матеріальним становищем, у неї на утриманні є двоє малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заявник перебуває у відпустці по догляду за дитиною. 18.04.2015 року трагічно загинув її чоловік ОСОБА_8. З 01.01.2016 року її взято на облік управління праці та соціального захисту населення та призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям у розмірі 1707 грн. на місяць лише на півроку. На рахунок державної виконавчої служби було проведено три платежі на суми: 11.11.2015 року 1000, 00 грн.; 15.12.2015 року 1000, 00 грн.; 26.01.2016 року 500, 00 грн. Заявник не має змоги добровільно розрахуватися із стягувачем.Просить заяву задовольнити: встановити графік погашення заборгованості наступним чином: 28.02.2016 року 350 грн., 31.03.2016 року 350 грн., 30.04.2016 року 350 грн., 31.05.2016 року 350 грн., 30.06.2016 року 350 грн., 31.07.2016 року 350 грн., 31.08.2016 року 350 грн., 30.09.2016 року 350 грн., 31.10.2016 року 350 грн., 30.11.2016 року 350 грн., 31.12.2016 року 350 грн., 31.01.2017 350 грн., 28.02.2017 350 грн., 31.03.2017 року 350 грн., 30.04.2017 року 350 грн., 31.05.2017 року 350 грн., 30.06.2017 року 350 грн., 31.07.2017 року 350 грн.; відкласти провадження примусового виконання рішення до вирішення питання в суді відносно розстрочки та відстрочки; відстрочити повне виконання рішення до 13.07.2017 року (до досягнення дитиною трирічного віку).

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити заяву про відстрочку та розстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року по цивільній справі №638/3572/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди.

Стягувач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви, просили суд відмовити у її задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року, зміненого рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.06.2015 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 79058, 27 грн., судові витрати у розмірі 6984, 38 грн.

Відповідно до статті 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», увиняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

У відповідності до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 року, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов'язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Заявник наголошує, що виконання рішення суду неможливе у звязку з наявністю на її утриманні двох малолітніх дітей, перебуванням її у відпустці по догляду за дитиною, трагічною смертю чоловіка, а загалом важким матеріальним становищем.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60, 373 ЦПК України саме заявник зобов'язаний довести зазначений локальний предмет доказування: наявність обставин, що утруднюють виконання рішення суду та винятковість такого випадку.

Обставина, що боржник має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, не є обставиною, що утруднює або робить неможливим виконання рішення суду.

Обставина, що сім'я боржника знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради як малозабезпечена, свідчить про те, що сім'я з поважних або незалежних від неї причин має середньомісячний сукупний доход нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї (стаття 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям»). Проте скрутне матеріальне становище не завжди має характер особливих або виняткових обставин.

Відповідно до частин 2 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Частиною 5 даної статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Заявник не посилається у заяві про відсутність у неї коштів, достатніх для виконання рішення суду, в тому числі коштів на рахунках. Не посилаєтьсяся вона і на відсутність іншого майна, на яке може бути звернуте стягнення.

Суд вважає, що вимоги заявника про відстрочку виконання рішення є порушенням принципів, закріплених у статті 3 Цивільного кодексу України, а викладені у заяві підстави для відстрочення виконання рішення суду не є такими, що є винятковими та перешкоджають виконанню рішення суду.

Відповідно до статті 319 ЦПК України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харковавід 28.04.2014 року, змінене рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.06.2015 року, набрало законної сили у червні 2015 року, а з присудженої судом суми розміром 86042, 65 грн., боржник сплатила лише 2500, 00 грн.

За нормами Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином,пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»).

Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, прийшов до висновку, що заява ОСОБА_5 про відстрочку та розстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року по цивільній справі №638/3572/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 ЦК України, ст.ст. 60, 208-210, 218, 373 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про відстрочку та розстрочку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року по цивільній справі №638/3572/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова в 5-денний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий: