Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Завгородньої І.М.,

ПоповичО.В., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління охорони об'єктів культурної спадщини, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи: прокурор м. Одеси, Головне управління державної служби України по надзвичайним ситуаціям в Одеській області, про визнання недійсним договору дарування квартири, визнання незаконним та скасування акту готовності об'єкту до експлуатації, визнання незаконним та скасування сертифікату відповідності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання незаконною реконструкції квартири, визнання протиправними дій щодо проведення незаконної реконструкції квартири, зобов'язання привести квартиру у первісний стан відповідно проекту, та зобов'язання усунути перешкоди в здійсненні права власності

за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, поданою через представника ОСОБА_7, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із указаним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління охорони об'єктів культурної спадщини, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу СитніковоюЮ.Д. 09 липня 2003 року за № 2395; про визнання незаконним та скасування акта готовності об'єкта - квартири АДРЕСА_1 до експлуатації від 17 березня 2010 року за № 240, виданого інспекцією ДАБК в Одеській області; про визнання незаконним та скасування сертифікату відповідності № ОД 000240 від 17 березня 2010 року, виданого інспекцією ДАБК в Одеській області; про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру серії НОМЕР_1; про визнання незаконною реконструкції квартири АДРЕСА_1, яка проведена ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з порушенням вимог діючих будівельних норм і правил без їх (позивачів) згоди; про визнання протиправними дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 з улаштуванням балконів на внутрішньо дворовому фасаді, демонтажем пожежної драбини та прибудовою топічної; про зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 привести квартиру АДРЕСА_1 у первісний стан відповідно проекту, із знесенням самочинно прибудованих балконів і топічної, та поновленням пожежної драбини; про зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди в здійсненні права власності на клуб-кафе № 550.

В обгрунтування своїх вимог зазначили, що за договором купівлі-продажу № 5-349 від 01 січня 1995 року ними була придбана квартира під № 3 в будинку № АДРЕСА_1, яка розташована на першому поверсі та реконструйована ними в нежиле приміщення клубу-кафе № 550 у встановленому законом порядку. 16 листопада 2000 року ОСОБА_6 придбав квартиру під № 1, яка розташована на другому поверсі над належною їм квартирою у будинку № АДРЕСА_1, та складається згідно договору купівлі-продажу із п'яти кімнат, загальною площею 177, 9 кв. м, житловою площею 123, 9 кв. м, а 31 липня 2001 року управління архітектури та містобудування надало ОСОБА_6 висновок № 720/01 про узгодження робочого проекту реконструкції згаданої квартири для подальшого його розгляду міжвідомчою комісією за умови погодження проекту із сусідами. Згідно цього проекту реконструкції, розробленого архітектором ОСОБА_9, передбачена реконструкція козирків на входах у будинок із збереженням габаритів, декоративного оздоблення і встановлення металевих декоративних огорож балконів за зразком існуючих, про що видано лист управління охорони об'єктів культурної спадщини від 20 липня 2011 року за № 608, та Жовтнева райадміністрація своїм розпорядженням № 773 від 07 серпня 2011 року затвердила цей проект реконструкції, зобов'язала ОСОБА_6 після закінчення робіт оформити акт, які подати на затвердження. ОСОБА_6 в порушення проекту реконструкції самочинно зніс несучі конструкції будинку-пам'ятника архітектури та частину зовнішньої несучої стіни у кімнаті під літ. 11, а також між приміщеннями під літ. 8 та 12, 13 та під літ. 9 і 10 з боку внутрішнього двору, незаконно добудував балкони в кімнатах під літ. 1, 3, 5, 9, що не було передбачено проектом, збільшив площу квартири, а саме: загальну на 11,9 кв. м та житлову на 2, 1 кв. м, хоча згідно проекту площа квартири мала бути 183, 5 кв. м; знесення несучих конструкцій та прибудови балконів на усередині дворовій фасадній стіні порушило цілісність будинку, створило загрозу його руйнування.

Усвідомлюючи, що після такої реконструкції здати квартиру до експлуатації у встановленому законом порядку неможливо, ОСОБА_6 09 липня 2003 року уклав із своєю дружиною ОСОБА_5 договір дарування квартири АДРЕСА_1, в якому зазначено, що квартира належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 2000 року, де загальна площа квартири складає 177, 9 кв. м, а згідно вказаного договору дарування площа квартири вже досягла 189, 8 кв. м, і житлова 126 кв. м (замість 123, 9 кв. м), отже цей договір дарування фактично приховав незаконно проведену ОСОБА_6 реконструкцію квартири, в зв'язку з чим згідно зі ст. 48 ЦК УРСР в редакції 1963 року цей договір є недійсним.

17 березня 2010 року видано акт готовності об'єкту до експлуатації за № 240 на квартиру під № 1 в будинку № АДРЕСА_1, в якому загальна площа квартири вже складає 192, 7 кв. м, хоча в договорі дарування від 09 липня 2003 року за № 2395 зазначено, що загальна площа квартири складає 189, 8 кв. м, а в договорі купівлі-продажу від 16 листопада 2000 року загальна площа квартири складає 177, 9 кв. м, тобто в результаті реконструкції загальна площа квартири збільшилась на 14, 8 кв. м, отже цей акт готовності до експлуатації погоджений незаконно, так як проведена реконструкція з незаконною прибудовою балконів у внутрішньому дворі будинку, знесенням несучих конструкцій будинку, демонтажем пожежної драбини та прибудовою топкової на першому поверсі не відповідає проекту реконструкції.

У порушення вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 923 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», 17 березня 2010 року інспекцією ДАБК в Одеській області видано сертифікат відповідності № ОД000240, в якому зазначено що реконструкція квартири АДРЕСА_1 проведена відповідно проекту. На підставі сертифікату відповідності 26 квітня 2010 року видано свідоцтво про право власності на квартиру під № 1 в будинку № АДРЕСА_1 (серія НОМЕР_1), в якому зазначено, що загальна площа квартири складає 192, 7 кв. м і житлова - 126 кв. м, замість незаконного договору дарування від 09 липня 2003 року за № 2395.

Про існування розпорядження Жовтневої райдержадміністрації № 773 від 07 серпня 2001 року та договору дарування від 09 липня 2003 року за № 2395 вони дізналися лише у 2009 році.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо самовільного влаштування балкону на рівні другого поверху з боку внутрішньо дворового фасаду, демонтажу пожежної драбини та влаштування топкової з боку внутрішньо дворового фасаду, здійснені під час реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Визнано незаконними та скасовано акт готовності об'єкту до експлуатації, сертифікат відповідності на квартиру АДРЕСА_1 за № ОД 000240 від 17 березня 2010 року та свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 26 квітня 2010 року на квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду, а саме: закрити провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_3 та ОСОБА_10 щодо визнання незаконними та скасування акта готовності об'єкту до експлуатації № 240 від 17 березня 2010 року та сертифікату відповідності № ОД 000240 від 17 березня 2010 року; у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо самовільного влаштування балкону на рівні другого поверху з боку внутрішньо дворового фасаду, демонтажу пожежної драбини та влаштування топкової з боку внутрішньо дворового фасаду, здійснені під час реконструкції квартири АДРЕСА_2, визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 26 квітня 2010 року на квартиру АДРЕСА_2 відмовити; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 5-349 від 01 січня 1995 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали у власність квартиру № 3, яка розташована на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1, здійснили реконструкцію квартири в нежиле приміщення кафе-бару.

На підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2000 року відповідач ОСОБА_6 придбав у власність квартиру № 1, яка розташована на другому поверсі, безпосередньо над належним позивачам вищевказаним приміщенням кафе-бару, й згодом відчужив цю квартиру на користь своєї дружини - відповідача ОСОБА_5 за договором дарування від 09 липня 2003 року.

Відповідачі здійснили реконструкцію квартири АДРЕСА_1, яка прийнята до експлуатації згідно акту готовності об'єкта до експлуатації № 240 від 17 березня 2010 року, виданого інспекцією ДАБК в Одеській області і погодженого з Управлінням охорони обєктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, СЕС м. Одеси, ГУ НМС України в Одеській області, Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, та на підставі зазначено акту інспекцією ДАБК в Одеській області виданий Сертифікат відповідності від 17 березня 2010 року № 150000240, на підставі якого видано свідоцтво про право власності від 26 квітня 2010 року.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про належність такого спору до юрисдикції цивільних судів, обґрунтованість позовних вимог, дотримання строків звернення до суду за захистом порушених прав тощо.

Вирішуючи справу, суди виходили із того, що під час проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 відповідачі самовільно влаштували балкон в квартирі на рівні другого поверху з боку внутрішньо дворового фасаду, демонтували стаціонарну пожежну драбину та прибудували топкову на першому поверсі з боку внутрішньо дворового фасаду, тобто здійснили будівельні роботи, які не передбачені узгодженим проектом реконструкції квартир АДРЕСА_1, яким передбачалась реконструкція козирків на входах у будинок зі збереженням їх габаритів, декоративного оздоблення і встановленням металевих декоративних огорож балконів за зразком існуючих.Крім того, представник відповідачів не спростувала в суді доводи позивачів про те, що ОСОБА_6 придбав квартиру площею 177, 9 кв. м, а вже дарував площею 189, 8 кв. м, та не надала суду доказів на підтвердження того, що збільшення площі цієї квартири відбулося у встановленому законом порядку.

На підставі наведеного суди дійшли висновку про те, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо самовільного влаштування балкону на рівні другого поверху з боку внутрішньо дворового фасаду демонтажу пожежної драбини та влаштування топкової з боку внутрішньо дворового фасаду, здійснені під час реконструкції квартири АДРЕСА_1, є протиправними, а акт готовності об'єкту до експлуатації цієї квартири № 240 від 17 березня 2010 року, сертифікат відповідності за № ОД 000240 від 17 березня 2010 року та свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 26 квітня 2010 року є незаконними та підлягають скасуванню.

Разом з тим, суди не навели у змісті ухвалених рішень встановлених обставин про те, які права позивачів порушуються спірним будівництвом, який характер цих порушень, відсутні посилання на докази про підтвердження таких обставин, не зазначено, чи є відповідальними за це відповідачі та чи відновлюються порушені права позивачів у обраний спосіб, зокрема шляхом визнання незаконними та скасування акта готовності об'єкту до експлуатації, сертифікату відповідності та свідоцтва про право власності.

Відмовляючи у вимогах про зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 привести квартиру АДРЕСА_1 у первісний стан відповідно проекту, із знесенням самочинно прибудованих балконів і топічної, та поновленням пожежної драбини, суди виходили із того, що позивачам не належить право вимоги в цій частині, уповноваженим органом на звернення із відповідним позовом є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, із чим також погодитися не можна.

За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного об'єкту нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з'ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності» необхідно розуміти зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

За змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва співвласник може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 3, 15, 16, 391 ЦК України, ст.3 ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи те, що наявність у позивачів порушеного права, яке захищається ними за поданим позовом, судами не перевірено, ухвалені судові рішення підлягають скасуванню повністю з урахуванням повноважень ст. ст. 335, 338 ЦПК України та передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_5, ОСОБА_6, подану через представника ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Т.П. Дербенцева

І.М.Завгородня

О.В. Попович

О.М.Ситнік