Справа № 555/1037/14-ц
Номер провадження 2/555/1/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельничук Н. В.

при секретарі Кухарчук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на будівельні матеріали та роботи житлового будинку АДРЕСА_1, виключення зі складу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підлягає поділу вищевказаний житловий будинок., зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру компенсації вартості спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В позові вказує, що 21 червня 1997 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 Подружнє життя не склалось. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей. Рішенням Березнівського районного суду від 04 квітня 2014 року з ОСОБА_2 присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей . На підставі рішення Яринівської сільської Ради Березнівського району від 26 серпня 2005 року № 148 ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 1790 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1, яка ним в подальшому була приватизована і отримано державний акт. В 2006 році на вказаній земельній ділянці вона та відповідач розпочали будівництво житлового будинку. Всі дозвільні документи на забудову земельної ділянки оформлені на ОСОБА_2 та знаходяться в нього. Будинок майже добудований, однак в експлуатацію не введений і правовстановлюючі документи на будинок відсутні. На даний час відповідач проживає у спірному будинку разом з іншою жінкою та заперечує її право на цей будинок. Зазначає, що в період шлюбу, приблизно в 2006 році ними придбано автомобіль" Фольксфаген Джетта" р.н. НОМЕР_1 за ціною 20000 гривень, вказаний автомобіль знаходиться у відповідача. Просить визнати незавершений будівництвом житловий будинк АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного незавершеного будівництвом житлового будинку, визнати автомобіль " Фольксфаген Джетта" р.н. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 10000 гривень, а автомобіль виділити відповідачу, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

16 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну позовних вимог, просить визнати спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва вищевказаного житлового будинку, визнати автомобіль " Фольксфаген Джетта" р.н. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю , набутою у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості вищевказаного автомобіля в розмірі 10000 гривень, а автомобіль виділити відповідачу, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

28 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну позовних вимог, просить визнати спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі з відповідачем незавершене будівництвом будинковолодіння з рівнем будівельної готовності 97 %, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку літ А-1, прибудови а загальною площею 171,8 кв.м. та вхідного ганку а-1 площею 13,1 кв.м. вартістю 842946 гривень що знаходиться по АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинковолодіння з рівнем будівельної готовності 97 %, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку літ А-1, прибудови а загальною площею 171,8 кв.м. та вхідного ганку а-1 площею 13,1 кв.м., вартістю 1/2 частини домоволодіння 421473 гривень що знаходиться по АДРЕСА_1, визнати автомобіль " Фольксфаген Джетта" р.н. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості вищевказаного автомобіля в розмірі 10000 гривень, а автомобіль виділити відповідачу, стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору - 243 гривень 60 коп., за проведення будівельно- технічної експертизи 4000 гривень, за проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорта - 1016 гривень 70 коп. .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на будівельні матеріали та роботи житлового будинку АДРЕСА_1, виключення зі складу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підлягає поділу вищевказаний житловий будинок. В позові вказує, що згідно договору він та його син- ОСОБА_2 домовились про те, що він за власні кошти буде здійснювати будівництво житлового будинку. Вказує, що за весь час будівництва ним було куплено матеріалів та виконано робіт на загальну суму 96875 гривень.Просить визнати за ним право особистої власності на будівельні матеріали та роботи / незавершене будівництво/ житлового будинку АДРЕСА_1, виключити з складу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підлягає поділу , незавершений будівництвом вищевказаний житловий будинок.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру компенсації вартості спільного майна подружжя В позові вказує про те, що рішенням Березнівського районного суду від 14 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до нього , ОСОБА_1 про стягнення позики стягнуто з нього 18992 гривень боргу. Предметом даного спору були ті обставини, що він згідно розписки від 04 липня 2008 року в інтересах сім"ї позичив у ОСОБА_5 3000 доларів США. Даним судовим рішенням встановлено, що позичена сума коштів витрачена на будівництво септика, купівлі пральної машини, купівлі та встановлення дверей, купівлі мікрохвильової печі , купівлі проводу, квадрату металевого, купівля та транспортування плит перекриття, закупівлі та привезення будівельного каменю. Вартість зазначених речей та матеріалів становить 10600 гривень Позивачем ОСОБА_1 під час розгляду вищевказаної справи визнано, що вказані речі та матеріали придбані під час шлюбу ним особисто за його власні кошти та передані у власність ОСОБА_1 Просить зменшити розмір компенсації вартості спільного майна подружжя, яке підлягає розподілу по первісному позову на суму 10600 гривень.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладних в позові, просять задовольнити позов, в задоволенні позову третьої особи та зустрічного позову - відмовити.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених в позові, просить задовольнити позов, висловив позицію про те, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Представник відповідача ОСОБА_2 зустрічний позов підтримав з підстав, викладених в позові, просить задовольнити позов, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя не визнав, просить відмовити в його задоволенні, позов третьої особи визнав, не заперечує щодо його задоволення.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що на прохання ОСОБА_6 він їздив за вагонкою в с.Малинськ Березнівського району і за лісоматеріалами в ліс, працював на будівництві спірного житлового будинку. ОСОБА_6 давав кошти. Це було два роки назад. Батько позивача допомагав на будівництві, ОСОБА_1 приносила їжу на будівництво. Крім ОСОБА_6 більше ніхто не давав кошти на будівництво.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він допомагав на будівництві у ОСОБА_6 від фундамента до даху. ОСОБА_6 наймав робочих на будівництво і він оплачував за роботу робітникам, які працювали на будівництві. Бачив ОСОБА_1 яка приносила їжу робітникам на будівництво За всі виконані роботи розраховувався ОСОБА_6 і його дружина. На будівництві також був ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що на роботу по будівництву його запрошував ОСОБА_6, виконував роботи по облицюванню ванної кімнати. Батько позивача допомагав по будівництву. ОСОБА_1 приносила їжу. ОСОБА_6 говорив які він купував будівельні матеріали, тільки він привозив будівельні матеріали , чи були присутні на будівництві брати позивача не пам"ятає.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_6 просив його допомогти йому на будівництві спірного будинку, він розмішував розчин . Батько позивача щось допомагав на будівництві. ОСОБА_6 говорив , що це його земельна ділянка, де будується будинок. ОСОБА_6 платив йому гроші за роботу .

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він допомагав на будівництві спірного будинку, а саме заливати фундамент. Розраховувався за роботу ОСОБА_6 , батько позивача щось допомагав на будівництві спірного будинку, а саме заливати фундамент. Розраховувався за роботу ОСОБА_6 , який будував будинок для сина - ОСОБА_2 Всі будівельні матеріали і блоки привозив ОСОБА_6Не бачив щоб ОСОБА_1 привозила будівельні матеріали на будівництво.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він допомагав робити фундамент спірного будинку, а також кришу крив. Наймав на роботу ОСОБА_6, він же і оплачував за роботу, йому не відомо для кого будували цей будинок.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є батьком позивача, він з перших днів був на будівництві: викорчовував дерева, робив розбивку фундамента, копав траншею, закидав камінь, допомагав вкладати підлогу, робив коробки на двері, а дружина і дочка готували їжу для робітників. ОСОБА_6 підходив на будівництво і дивився, а більше допомоги не було. Сам запропонував робочих на будівництво , купував плитку на кухню, ванну , йому не було відомо, що будинок будувався не для дочки. ОСОБА_6 йому не платив за роботу.Він давав гроші для дочки на будівельні матеріали. Не знає, що ОСОБА_6 купував. Блоки він та ОСОБА_6 разом купували. Дошки сам заготовляв, 50 своїх дошок дав.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є матір"ю позивача. Коли почалось будівництво , то вони всім домомагали, вона готувала їжу для робочих, закупляла за свої гроші продукти харчування, з ОСОБА_6 грузила камінь на підводу, всі у селі знали, що будинок будується для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вона з дітьми допомагала клеїти обої , купила плитку в ванну і кухню, труби , батареї, давали гроші на котла, пральну машинку. Зруб робили друзі ОСОБА_2 , її чоловік весь час був на будівництві, не знає які матеріали купував ОСОБА_6 Чоловік давав дерево і ОСОБА_6 допомагав на будівництві.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що всі знали, що будинок будується для позивача і відповідача. ОСОБА_13 допомагав на будівництві , привозив дошки та ліс, його дружина та дочка допомагали, носили обіди. ОСОБА_6 бачив на будівництві 2 рази, хто привозив будівельні матеріали не знає..

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона є тіткою позивача. Вказує, що вона штукатурила будинок , а також її два сини допомагали штукатурити. Позивач і її мати привозили обід , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 допомагали по будівництву: ставили крокви, бетонували. За роботу вона не брала гроші , бо це родичі, штукатурила 2 дні і декілька днів робила откоси, ОСОБА_6 не бачила.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є знайомою позивача, вона їздила на будівництво, знає, що будинок будувався для позивача і відповідача, бачила там батьків позивача, а ОСОБА_6 не бачила. Вони показували , які купили шпалери, батареї.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона є подругою позивача. З самого початку говорили, що будинок для позивача і відповідача., вона часто бувала на будівництві. Позивач готувала їжу для робочих, вона та позивач їздили в Рівне, де купували будматеріали, відповідач дякував позивачу на день народженні, що вона так облаштовує будинок і така господиня, Будівельні матеріали позивач та відповідач разом купували, ОСОБА_6 один раз бачила.

Допитаний в якості спеціаліста ОСОБА_21 пояснив, що земельна ділянка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта чи отримував ОСОБА_2 довідку про присвоєння кадастрового номеру йому не відомо.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, третьої особи, свідків, спеціаліста, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З 21 червня 1997 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей.

На підставі рішення Яринівської сільської Ради Березнівського району № 148 від 26 серпня 2005 року ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 1790 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд , розташовану за адресою АДРЕСА_1, яка ним в подальшому приватизована, отримано державний акт серії НОМЕР_2 від 19 грудня 2006 року.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя стає майно, нажите подружжям під час шлюбу, незалежно від того, ким воно придбане: одним з подружжя чи в результаті їх сумісних дій. Наявності яких-небудь доказів попередньої узгодженості таких дій з іншим з подружжя не потрібно.

Також, при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до роз'яснень, що містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з'ясувати як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Судом встановлено, що 10 вересня 2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_6 укладено договір суперфіцію, за умовами якого відповідачем ОСОБА_2 ( суперфіціаром) третій особі- ОСОБА_6 ( суперфіціарію) у строкове безоплате користування надано земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з метою будівництва житлового будинку та господарських споруд . Цільове призначення земельної ділянки згідно умов договору - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) визначене ст.102-1 ЗК України та ст.413 ЦК України.

Відповідно до ст.413 ЦК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально - культурних, житлових та інших споруд та будівель ( суперфіцій).Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору на право користування чужою земельною ділянкою, зокрема, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Як встановлено, в оспорюваному договорі суперфіцію від 10 вересня 2006 року зазначено всі передбачені законом його істотні умови, зокрема: об»єкт договору , яким є земельна ділянка площею 1790 кв.м. , кадастровий номер : НОМЕР_3, розташована в АДРЕСА_1 ; в договорі зазначено, що на земельній ділянці не розміщено житлових будинків, будь-яких інших будівель та споруд , земельна ділянка є придатною для використання за призначенням, також в договір зазначено строк його дії, те , що земельна ділянка передається в безоплатне користування , умови і строки передачі земельної ділянки в користування , обмеження (обтяження ) щодо використання земельної ділянки , умови повернення земельної ділянки, визначено сторону , якій належать на праві власності зведені на земельній ділянці об»єкти нерухомості, визначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження об'єкта суперфіцію.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою , яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії , договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії .

В вищевказаному договорі зазначено всі встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення.

Тому посилання представника позивача на те, що договір суперфіцію суперечить Цивільному кодексу України , іншим актам цивільного законодавства , а також інтересам держави і суспільства , його моральним засадам ( ч.1 ст.203 ЦК України) та не є укладеним , суд визнає безпідставними.

Згідно ж зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Глава 34 ЦК України та ст.102-1 Земельного кодексу України, які регулюють питання щодо підстав набуття і зміст права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), не передбачають державну реєстрацію договору суперфіцію, як і не передбачають для нього обов'язкової нотаріальної форми.

Відповідно до вимог ст. 102-1 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

Укладення договору про надання права користування земельною ділянкою для забудови здійснюється з урахуванням вимог Земельного кодексу України.

За змістом ст. 413 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір суперфіцію передбачає реалізацію власником земельної ділянки права надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель.

Отже, наведені норми матеріального права передбачають можливість виникнення права на користування чужою земельною ділянкою, в тому числі земельною ділянкою державної або комунальної власності, на підставі договору суперфіцію.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови суперфіцій (право забудови) виникають на підставі договору міжвласником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися тією земельною ділянкою для таких потреб відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні та у разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені , на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову(будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством, що також закріплено нормами ст. 375 ЦК України.

Згідно з частинами 2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинку, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва.

Отже суд приходить до висновку про законне право третьої особи - ОСОБА_6 на будівництво та подальшу експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 на наданій йому на умовах договору суперфіцію земельній ділянці площею 1790 кв.м. за цією ж адресою, а тому вважає, що позов третьої особи підставний та підлягає задоволенню.

Доводи позивача про те, що спірний житловий будинок був побудований в період шлюбу є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються доказами. Хоча, у відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином суд дійшов висновку , що ОСОБА_6 будував житловий будинок . Оскільки побудова не прийнята до експлуатації, то необхідно вважати, що будівництво не завершене, тому відповідно до ст. 331 ЦК України, об'єктом права власності можуть бути будівельні конструкції що складаються з будівельних матеріалів.

Згідно висновку експерта № 51215/1-30 від 22 січня 2016 року рівень будівельної готовності незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 складає 97%, ринкова вартість- 842946 гривень. Даний висновок сторонами не оспорюється.

У 2006 році відповідач ОСОБА_2 придбав спірний автомобіль і зареєстрував право власності на нього в органах ДАІ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу . Сторони в судовому засіданні визнали факт, що вартість спірного автомобіля становить 20000 гривень. Сторони не досягли згоди щодо порядку користування та розпорядження спірним автомобілем. Доказів придбання спірного автомобіля виключно за кошти, які належали йому особисто, відповідач суду не надав.

Отже спірний автомобіль був придбаний сторонами під час перебування в шлюбі і є їх спільною сумісною власністю, згідно із ст.60 СК.

Спірний автомобіль не можна поділити в натурі без втрати його цільового призначення. Сторони не досягли згоди щодо умов і порядку поділу спірного автомобіля, порядку користування та розпорядження цим автомобілем.

Як передбачено ст.183, ч.ч. 1-3 ст.372 ЦК подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно із ст.ст. 68-70, ч.ч. 2, 4-6 ст.71 СК, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за 1/2 частину вказаного автомобіля, то суд приходить до висновку, що позивачем під час розгляду цивільної справи про стягнення позики визнано , що речі та матеріали на суму 10600 гривень , придбані під час шлюбу відповідачем особисто за його власні кошти передані у її власність, а тому вказані речі відповідно до п.1 ч.3 ст.57 СК України є особистою приватною власністю відповідача . За таких обставин слід зменшити розмір компенсації вартості автомобіля на суму 10600 гривень.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати автомобіль " Volkswaqen Jetta" р.н. НОМЕР_1 спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 121 гривень 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на будівельні матеріали та роботи житлового будинку АДРЕСА_1, виключення зі складу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підлягає поділу вищевказаний житловий будинок- задовольнити.

Виключити зі складу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підлягає поділу, незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на будівельні матеріали та роботи житлового будинку АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру компенсації вартості спільного майна подружжя - задовольнити.

Зменшити розмір компенсації вартості спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке підлягає поділу на суму 10600 / десять тисяч/ шістсот гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд.

Суддя: Мельничук Н. В.