АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2764/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1314/16Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Абрамова П.С.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року та ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

15 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07.07.2015 року наказом № 114-К його було звільнено за ст. 40 п. З КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки 09.06.2015 року під час обідньої перерви, яка визначена згідно правил внутрішнього трудового розпорядку з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., вийшов за територію КП ПОР «Полтававодоканал» з метою прийому їжі вдома. По дорозі додому відчув погіршення стану здоров'я, у зв'язку з чим він не міг повернутися на робоче місце до закінчення обідньої перерви. Після того, як спроби лікування наявними вдома лікарськими засобами не призвели до покращення його фізичного стану, близько 14 години дружиною була викликана бригада швидкої медичної допомоги. З 10.06.2015 року по 20.06.2015 року він знаходився на лікуванні в 3 МКЛ міста Полтави. Враховуючи такі обставини, позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави вважати його відсутність на робочому місці 09.06.2015 року з 12 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., як невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач просив поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку оцінює в 10000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06 червня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описок у рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає, що місцевий суд не взяв до уваги ту обставину, що підставою його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України було нібито систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про порушення ним правил внутрішнього трудового розпорядку, яке виявилося у неповідомленні майстра цеху, начальника цеху та інших працівників про погіршення його самопочуття є необґрунтованим, оскільки правила внутрішнього трудового розпорядку КП ПОР «Полтававодоканал» та трудове законодавство України не передбачають обов'язку працівника повідомляти майстра або начальника цеху про погіршення самопочуття, яке сталося за межами підприємства та необхідність надання екстреної медичної допомоги. Також стверджує, що відповідачем порушений порядок його звільнення з посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить ухвалу суду про відмову у виправленні описок в рішенні суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вважає, що виправлення описок щодо дійсних показів свідків в судовому засіданні має значення для встановлення фактичних обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що скарги підлягають задоволенню з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з пояснень сторін та свідків, відповідно до яких підтверджується факт порушення ОСОБА_2 правил внутрішнього трудового розпорядку КП ПОР «Полтававодоканал», що виразилося в порушенні ділового етикету, образливої поведінки з використанням ненормативної лексики по відношенню до ОСОБА_4, прямого порушення наказу безпосереднього керівника робіт та самовільному залишенні ним робочого місця 09.06.2015 року о 14 год. 00 хв., а також в неповідомленні майстра ОСОБА_4, начальника цеху з ремонту та експлуатації водопровідних мереж ОСОБА_5, або інших працівників цеху про погіршення його самопочуття, яке сталося за межами підприємства, та необхідність надання екстреної медичної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення описок в рішенні суду, місцевий суд виходив з того, що детальне цитування показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не передбачено вимогами ст.. 215 ЦПК України, а ті часові проміжки про які зазначає позивач у своїй заяві значно не різняться з тим часом, який зазначено в рішенні суду та жодним чином не впливають на його зміст.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в КП ПОР «Полтававодоканал» на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду до цеху з ремонту та експлуатації водопровідних мереж 27 листопада 2009 року згідно наказу №215 (а.с.23т.1).

09 червня 2015 року о 13.00 год. Бригада в складі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2 була ознайомлена майстром ОСОБА_4 з протоколом зборів цеху по ремонту та експлуатації водопровідних мереж по розподілу КТУ між слюсарями цеху за травень місяць, який було знижено до 0,5 за порушення культури праці. Слюсар ОСОБА_2 відмовився від підпису в протоколі, почав лаятися та вести себе неадекватно. В зв'язку з неадекватною поведінкою слюсаря ОСОБА_2 майстром ОСОБА_4 йому було запропоновано пройти медичний огляд на предмет наявності алкоголю в крові в медичній службі КП ПОР «Полтававодоканал», від якого ОСОБА_2 відмовився та самовільно залишив робоче місце, про що були складені відповідні акти (а.с.28-29т.1). До кінця робочої зміни (до 19-00) слюсар АВР ОСОБА_2 на робочому місці так і не з'явився, про причини своєї відсутності не повідомив ані майстра, ані начальника цеху, ані будь-кого з працівників цеху з ремонту та експлуатації водопровідних мереж.

21 червня 2015 року позивач з'явився на робочому місці та звернувся із заявою до генерального директора КП ПОР «Полтававодоканал» (а.с.32-34т.1), в якій зазначив, що 09.06.2015 року о 12 год. 05 хв., тобто під час обідньої перерви, він вийшов за межі території підприємства з метою прийняття їжі. За територією підприємства з ним стався серцевий напад, він викликав за телефоном 103 «швидку допомогу», лікарі якої констатували у нього гіпертонічний криз. Факт надання екстреної допомоги підтверджується копією листа зворотного зв'язку, який датований 09.06.2015 року, в якому зазначено, що екстрена допомога надавалася ОСОБА_2 бригадою №4 на чолі з лікарем Тюриною (а.с.35т.1).

07 липня 2015 року наказом №114-К ОСОБА_2, слюсаря АВР 4 розряду цеху з ремонту та експлуатації водопровідних мереж служби водопостачання звільнено за ст.40 п.3 КЗпП - систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (а.с.5т.1).

Відповідно до ст.40 п.3 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково, і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом КП ПОР «Полтававодоканал» №178-К від 31 жовтня 2014 року (а.с.22т.1), ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення трудової дисципліни і позбавлено премії на 100% за жовтень місяць. З даним наказом ОСОБА_2 було ознайомлено під особистий підпис 01 листопада 2014 року, цей наказ не оскаржувався, тобто є чинним.

09 червня 2015 року позивач самовільно покинув місце роботи без повідомлення про це начальника цеху.

21 червня 2015 року ОСОБА_2 з'явився на роботі та надав листок непрацездатності серії АГЧ №111623, виданий 10 червня 2015 року, згідно якого вбачається, що позивач перебував з 10.06.2015 року по 19.06.2015 року на амбулаторному лікуванні КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Полтави» із діагнозом «ішемічна хвороба серця, стенокардія ІІ ст.» (а.с.7т.1).

Одночасно з цим, враховуючи розбіжності між змістом пояснень майстра ОСОБА_4 та слюсаря АВР ОСОБА_2, щодо часу залишення останнім місця роботи та часу виклику «швидкої допомоги», КП ПОР «Полтававодоканал» було направлено запит на ім'я начальника КУ «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги» з проханням повідомити про підтвердження достовірності листа зворотнього зв'язку №46744 від 09.06.2015 року та зазначення часу виклику, який здійснив ОСОБА_2 на адресу : АДРЕСА_1 (а.с.37т.1).

На цей запит 23 червня 2015 року Комунальна установа «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Полтавської обласної ради листом №114 надала відповідь, згідно якої вбачається, що виклик ОСОБА_2 зареєстровано о 14 год. 59 хв. 09.06.2015 року, про що свідчить запис в карті виклику екстреної медичної допомоги (а.с.40т.1).

Згідно п.3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку КП ПОР «Полтававодоканал» (а.с.55т.1) працівник зокрема, зобов'язаний, бути на робочому місці впродовж всієї зміни за винятком перерв на харчування та відпочинок, а також дотримуватися вимог щодо охорони праці, техніки безпеки та гігієни праці, повідомляти про факти нещасних випадків на виробництві та погіршення стану здоров'я безпосередньому керівнику.

Надаючи оцінку обставинам, які відбулися 09 червня 2015 року та стали підставою для прийняття відповідачем рішення про звільнення ОСОБА_2 з роботи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

ОСОБА_2 працював на підприємстві за змінним графіком роботи. Тривалість зміни складає 11 годин. Перерва на обід першої зміни - з 12.00.год. до 13.00.год., другої зміни - з 24.00.год. до 01.00.год.

Згідно технічного запису судового засідання, в якому були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що бригада ОСОБА_4, до якої входить й ОСОБА_2, прибула на територію бази КП ПОР «Полтававодоканал» 09 червня 2015 року близько 13 години. Про ці обставини пояснив свідок ОСОБА_6

Колегія суддів вважає, що ці обставини вказують на те, що час обідньої перерви працівникам в цей день повинен був бути наданий після повернення бригади на підприємство.

Те, що ОСОБА_2 проходив повз магазин по вул. Кооперативній, 3 не пізніше 13:30 годин, як зазначив свідок ОСОБА_7, колегія суддів вважає не може свідчити про порушення ОСОБА_2 режиму роботи, оскільки обідня перерва 09 червня 2015 року у нього фактично розпочалася після прибуття на підприємство, тобто починаючи з 13 години.

Обставини, які були засвідчені актом від 09 червня 2015 року (а.с.28т.1) про те, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння, належними і допустимими доказами не підтверджені.

Обставини виклику бригади екстреної медичної допомоги за місцем проживання ОСОБА_2 09 червня 2015 року о 14.59 год. підтверджують твердження позивача про різке погіршення стану його здоров'я. Той факт, що ОСОБА_2 з 10 червня 2015 року по 19.06.2015 року перебував на амбулаторному лікуванні КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Полтави» із діагнозом «ішемічна хвороба серця, стенокардія ІІ ст.» свідчить про тяжкість загострення хвороби серця, яка в свою чергу могла перешкоджати йому особисто 09 червня 2015 року повідомити своє керівництво про погіршення його стану здоров'я.

Колегія суддів вважає, що за даних обставин, керівництвом підприємства не було дотримано норми згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України, відповідно до якої при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними і допустимими доказами поважність причин його відсутності на робочому місці 09 червня 2015 року після закінчення зміненого часу обідньої перерви.

Окрім того, суд першої інстанції, посилаючись в рішенні на порушення ОСОБА_2 правил внутрішнього трудового розпорядку КП ПОР «Полтававодоканал», що виразилося в порушенні ділового етикету, образливої поведінки з використанням ненормативної лексики по відношенню до майстра ОСОБА_4, не звернув уваги, що матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження саме цих фактів (доповідні, службові перевірки, накази про накладення дисциплінарних стягнень, тощо).

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач упереджено віднісся до позивача та неправомірно його звільнив з роботи, оскільки законні підстави для його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків на підставі п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відсутні.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Тому наказ про звільнення позивача є незаконним і ОСОБА_2 підлягає поновленню на роботі. Оскільки позивачем позовна вимога про визнання наказу незаконним не заявлялась, колегія суддів не вважає можливим робити вказівку про це в резолютивній частині рішення.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що КП ПОР «Полтававодоканал» був порушений порядок звільнення ОСОБА_2 з посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду, оскільки 07 липня 2015 року на відкритому засіданні профком КП ПОР «Полтававодоканал» постановив надати згоду на розірвання трудового договору та звільнення ОСОБА_2 із займаної посади слюсаря.

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки КП ПОР «Полтававодоканал» середньоденний заробіток становить 216,78 грн., а середньогодинний заробіток - 27,098 грн. (а.с.76т.2).

Оскільки ОСОБА_2 працював за змінним (погодинним) графіком роботи, то час вимушеного прогулу з 08 липня 2015 року по 03 жовтня 2016 року складає 2498 годин, що підтверджено довідкою КП ПОР «Полтававодоканал» (а.с.83т.2).

В такому випадку розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 67690,80 грн. (27,098 грн. х 2498 робочих годин), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що незаконним звільненням позивачу було завдано моральну шкоду. Враховуючи встановлений факт порушення прав позивача в сфері трудових правовідносин, з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 2000 грн.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В зв'язку із скасуванням рішення суду, підлягає скасуванню ухвала суду першої інстанції від 06 червня 2016 року про відмову в задоволенні заяви про виправлення описок у рішенні суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги пред'явлені до суду 15 липня 2015 року, та позивач на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру ставок визначених законом на момент пред'явлення позову.

Ціна позову у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог (п.10 ч.1 ст. 80 ЦПК України). При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

За позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди підлягає стягненню судовий збір, як за позовні вимоги немайнового характеру, тобто по 243,60 грн. за кожну.

За позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню судовий збір, як за позовну вимогу майнового характеру в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (тобто 243,60 грн. станом на 15.07.2015р.) та більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що станом на 15.07.2015 року становило 3654 грн.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про стягнення на користь позивача 67690,80 грн., то судовий збір за цю позовну вимогу становить 676,91 грн.

Враховуючи викладене, загалом на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1164,11 грн. (243,60+676,91+243,60=1164,11).

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року та ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 червня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт четвертого розряду цеху з ремонту та експлуатації водопровідних мереж служби водопостачання Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» з 07 липня 2015 року.

Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 67690,80 грн. (шістдесят сім тисяч шістсот дев'яносто гривень 80 копійок).

Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» на користь держави судовий збір в сумі 1164,11 грн. (одна тисяча сто шістдесять чотири гривні 11 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) В.І. Акопян

(підпис) П.С. Абрамов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін