Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Собіни І.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом заборони відводу каналізаційних стоків та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту, забороною проведення робіт та зобов'язання провести ремонтні роботи каналізаційної мережі,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 29 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, шляхом заборони відводу каналізаційних стоків через земельну ділянку АДРЕСА_1 в м. Рівне, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту, забороною проведення робіт та зобов'язання провести ремонтні роботи каналізаційної мережі задоволено частково: зобов'язано ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 провести ремонтні роботи каналізаційної мережі по АДРЕСА_1, в місці її сумісного використання, з віднесенням витрат на дві сторони порівну та допустити ОСОБА_5 до ремонту частини каналізаційної мережі, яка використовується нею одноособово. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що обставина (щодо спільної каналізаційної мережі) на яку посилається суд 1-ї інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не була встановлена судовим рішенням у цивільній справі №1715/18119/12 від 04 листопада 2013 року, яким з всієї інформації наданої РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" щодо даної каналізації встановлено лише ту обставину, що дана каналізаційна мережа збудована в 1983 році міськрембудуправлінням згідно з проектом, розробленим за замовленням "ГорЖЕО" інститутом "Укржилремпроект" в червні 1983 року, про що свідчить відповідна документація і на балансі РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" вона не обліковується, а встановлення обставини щодо спільної каналізації не відповідає дійсності.

Зазначає про те, що судом 1-ї інстанції не досліджено доказів щодо встановлення тієї обставини, що каналізаційна мережа, яка проходить по приватній земельній ділянці ОСОБА_1 є його власністю в межах своєї приватної земельної ділянки, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку. Приватизувавши земельну ділянку, ОСОБА_1 набув згідно законодавства у власність і підземні комунікації (водопостачання, каналізаційна мережа) в межах своєї приватної земельної ділянки, які він обслуговує в цих межах і ці комунікації на балансі в РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" не перебувають.

Крім того, судом не досліджено доказів, щодо встановлення тієї обставини, що обмеження на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 не зобов'язують його зберегти каналізування по своїй земельній ділянці для відповідача-позивача ОСОБА_5

Вказує на те, що своїми діями ніколи не перешкоджав ОСОБА_5 забезпечити своє законне право на використання земельної ділянки за цільовим призначенням, оскільки, є реальна небезпека порушення права ОСОБА_1 на законне володіння та розпорядження своєю земельною ділянкою зі сторони ОСОБА_5 він має законне право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування і розпорядження своєю земельною ділянкою.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги про усунення перешкод в користування земельною ділянкою шляхом заборони відводу каналізаційних стоків.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представники ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ОСОБА_4. в судовому засідання просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі є сусідами та проживають відповідно, позивач ОСОБА_1 в кв.1, а відповідач ОСОБА_5 в АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 та члени її сім'ї в листопаді 1993 року приватизували квартиру в якій проживали і проживають на даний час (а.с.172).

В тому ж році квартира № 1 була приватизовано ОСОБА_6, яка в лютому 2005 року подарувала цю квартиру ОСОБА_1 (а.с.6).

ОСОБА_6 приватизувала частину земельної ділянки, що була віднесена до АДРЕСА_1 площею 0,0489 га відповідно до рішення Рівненської міської ради від 10 грудня 2001 року і 22 серпня 2002 року отримала свідоцтво про право власності на неї (а.с.8).

До приватизації ОСОБА_6 своєї частини земельної ділянки, ОСОБА_5 РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" були видані технічні умови та виготовлено проект водопостачання та каналізації АДРЕСА_2 який погоджено 27 липня 2001 року, де передбачено проходження каналізаційної труби через частину земельної ділянки, яка в подальшому була приватизована власницею кв. №1 цього будинку, а на той час, відповідно до закону відносилась до земель міста (а.с.165-171).

Каналізація у такому вигляді, як вона є на даний час, була прокладена в 1983 році для обслуговування АДРЕСА_1

При виготовленні технічної документації для передачі цієї земельної ділянки ОСОБА_6 згідно з висновком управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому було зазначено про наявні обмеження на використання частини земельної ділянки загальною площею 79 кв.м.. в тому числі під каналізацією площею 60 кв.м. (а.с. 146,147).

З вказаними обмеженнями ОСОБА_6 погодилась, оскільки доказів скасування встановлених обмежень чи їх оскарження ОСОБА_6 в справі відсутні.

26 лютого 2005 року ОСОБА_6 земельну ділянку площею 489 кв.м. належну до її кв.№1 та частини будинку подарувала ОСОБА_1(а.с.9).

Відповідно до ст.110 ЗК України, як в редакції на час дарування земельної ділянки в 2005 році так і на даний час, на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.

ОСОБА_1 після оформлення права власності на подаровану частину земельної ділянки (а.с.9) звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 та РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" про визнання робочого проекту водопостачання та каналізування її квартири таким, що не відповідає технічним умовам та порушує його права, однак рішенням Рівненського міського суду від 4 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, в задоволенні цих вимог відмовлено (а.с.17-20,21-23).

Наведене вище свідчить про те, що при оформленні та влаштуванні водовідведення з кв.2, ОСОБА_5 не було порушено вимог законодавства та спростовує твердження апелянта про протиправність дій ОСОБА_5 і порушення нею його прав власника земельної ділянки, які виникли значно пізніше та з певними обмеженнями, що перейшли від попереднього власника.

Твердження апелянта, що він є власником каналізаційної мережі, оскільки вона проходить через його земельну ділянку та посилання при цьому, як на доказ на технічну документацію з землеустрою, не ґрунтується на законі. Ця документація не є правовстановлюючим документом, а виготовлене на її підставі в подальшому свідоцтво про право власності, не підтверджує право власності на комунікації, які не є складовою частиною земельної ділянки, як за визначенням так і за своїм господарсько-цільовим призначенням.

Відповідно до п. 2.3.7.Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17 травня 2005 року, зареєстрованого в Мінюсті 25 серпня 2005 року за N 927/11207, точкою розподілу зовнішніх і внутрішніх комунікацій (якщо інше не визначено договором) є: для каналізації - найближчий до будівлі оглядовий колодязь.

Виводи каналізації до точки розподілу є приналежністю головної речі, тобто кожної з квартир, а не земельної ділянки, а інша частина каналізації, що йде з двору АДРЕСА_1 використовується жильцями та власниками квартир з 1983 року, з часу укладення каналізаційної труби, до приватизації ними квартир та земельних ділянок, що спростовує твердження ОСОБА_1 про його право власності на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, на частині своєї земельної ділянки ОСОБА_5 здійснила добудову. Також добудову на своїй частині земельної ділянки хоче здійснити і ОСОБА_1 та виготовив необхідні документи, однак в нього відсутня така технічна можливість із-за неможливості зведення будівлі над каналізаційною трубою, що йде від кв.№2. На вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про перенесення за свій кошт каналізаційної труби на свою земельну ділянку і облаштування водовідведення, остання не погодилась із-за чого між сторонами і виник спір.

ОСОБА_1, в першу чергу будучи зацікавленим в перенесенні каналізаційної труби, виходячи з принципів добросусідства, не зміг запропонувати прийнятні умови та досягти з ОСОБА_5 згоди на перенесення каналізації для можливості здійснення добудови.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 не довів своїх позовних вимог, а тому в їх задоволенні йому обґрунтовано було відмовлено.

Що стосується зустрічних позовних вимог, які задоволені частково, то рішення місцевого суду з цього приводу ОСОБА_5 не оскаржувалось.

Однак рішення місцевого суду в частині вимог які задоволені, зокрема зобов'язання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 провести ремонтні роботи каналізаційної мережі в місці її сумісного використання, з віднесенням витрат на дві сторони порівну та допуск ОСОБА_5 до ремонту частини каналізаційної мережі, не відповідають вимогам ст.4 ЦПК України і ст.16 ЦК України та практично не можливе у виконанні з огляду на відносини, що виникли між сторонами, а про інший спосіб захисту порушеного права ОСОБА_5 не заявлено.

Крім того, місцевим судом не зазначено норму матеріального права, яка слугувала підставою для такого зобов'язання сторін. З огляду на відмову ОСОБА_5 у встановлені сервітуту, таких підстав по справі не вбачається.

Отже ці позовні вимоги ОСОБА_5 є не доведеними.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, то з ОСОБА_5 на його користь підлягає до стягнення половина сплаченого судового збору за її подачу, тобто 134 грн.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313,314,316,317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 29 лютого 2016 року скасувати в частині зобов'язання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 провести ремонтні роботи каналізаційної мережі по АДРЕСА_1, в місці її сумісного використання, з віднесенням витрат на дві сторони порівну та допустити ОСОБА_5 до ремонту частини каналізаційної мережі, яка використовується нею одноособово та в задоволенні цих вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 134 грн. - частину понесених ним витрат з оплати судового збору.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: