10.05.16Провадження 2/235/1123/16
Справа 235/2162/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красноармійська Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позову вказує, що відповідач ОСОБА_1 02.03.2011 року є користувачем web-інтерфейсу LIQPAY. Правовідносини з використання web-інтерфейсу LIQPAY врегульовані угодою користувача, яка розміщена на сайті https://www.LiqPAY.com/ (далі за текстом Угода користувача), згідно п. 1.1. якої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» приймає на себе зобов'язання здійснювати приймання/переведення грошових коштів від клієнта за web-інтерфейсом LIQPAY. Пунктом 3.3 Угоди користувача передбачено, що обов'язки Банка в межах Угоди обмежуються прийманням грошових коштів у Клієнтів та передачею грошових коштів особам, яким вони призначені. Для користування web-інтерфейсом LIQPAY користувач має лише зазначити свій номер мобільного телефону, персональні дані та приєднатися до Угоди користувача. Крім іншого, web-інтерфейс LIQPAY надає можливість здійснювати поповнення рахунку LIQPAY, переказ коштів на інші рахунки LIQPAY, переказ коштів на платіжні картки та здійснювати інші операції. Угода користувача не встановлює можливість надання у користування коштів понад залишок коштів клієнта.

Безпідставне отримання відповідачем грошових коштів стало можливим у зв'язку з здійсненням заміни старого інтерфейсу на новий із доповненням його функціонального наповнення та зміною технології обробки платежів. При цьому для перегляду архівних операцій користувачам нового web-інтерфейсу LIQPAY залишався доступним старий web-інтерфейс.

Позивач вказує, що відповідачем було виявлено та використано вразливість нового web-інтерфейсу LIQPAY, яка полягала в тому, що через архів операцій старого web-інтерфейсу LIQPAY користувач мав можливість ініціювати здійснення переказу саме в старому web-інтерфейсі LIQPAY. Основна технологічна відмінність двох web-інтерфейсів, полягала в тому, що в новому web-інтерфейсі переказ і відображення інформації за його результатом здійснювалося онлайн, тобто негайно, а в старому негайно проводилась лише перевірка наявності коштів, а проведення операцій відображалося через проміжок часу, не менший 1-2 годин. Операції в новому web-інтерфейсі LIQPAY не відображались та не впливали на залишок коштів в старому web-інтерфейсі LIQPAY.

Таким чином, відповідачем в окремі дати у 2013- 2014 роках без наявної на те правової підстави було здійснено операції в старому та новому web-інтерфейсах LIQPAY, які дали йому змогу здійснити перекази коштів в загальній сумі 233090 грн. більше за суму наявних коштів на рахунку.

Позивач зазначає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу, відповідно до ст.ст. 1212-1214 ЦК України, а також з відповідача слід стягнути проценти за користування грошовими коштами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 40835, 46 грн. та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, щодо позову заперечили,надавши суду письмове заперечення, що містяться в матеріалах справи.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк, являючись оператором, приймає на себе зобов'язання здійснювати приймання/переказ грошових коштів від клієнтів за допомогою web-інтерфейсу LIQPAY. Відносини Банку з клієнтом при наданні послуг в web-інтерфейсі LIQPAY регулюються наступними нормативними актами: Законами України «Про банки і банківську діяльність»; «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», Положенням про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, затвердженим Постановою Правління НБУ №223 від 30.04.2010р., Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній і іноземній валютах, затвердженою Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003р., Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління НБУ №22 від 21.04.2004р., Постановою НБУ №365 від 16.09.2013р

LIQPAY - це торгова марка Банку, унікальний веб- інтерфейс для вводу реквізитів платежу в мережі Інтернет і ініціювання переказу грошових коштів, рахунок LIQPAY - це номер мобільного телефону, обліковий запис клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY.

Згідно п. 1.4 цієї Угоди, вона вступає в силу з моменту реєстрації клієнта в web-інтерфейсі LIQPAY.

Відповідно до розділу 3 Угоди, Банк виконує доручення клієнта, які містяться в дистанційному розпорядженні, відправленому Банку.

Згідно п. 3.2.2 Умов, авторизація на сайті www.LIQPAY.com для клієнтів проходить виключно за допомогою одноразового пароля ОТР. В якості логіна для авторизації використовується номер телефону клієнта в міжнародному форматі, в якості пароля використовується восьмизначний динамічний пароль, який приходить в SMS на зареєстрований номер телефону клієнта.

Зобов'язання Банку в рамках Угоди обмежуються прийманням грошових коштів у клієнтів і передачею грошових коштів особам, ким вони призначені.

Згідно п. 3.5 Угоди контрагент, на чию адресу клієнт ініціює переказ, вказується клієнтом в дистанційному розпорядженні. Зобов'язання Банку по переказу грошових коштів на користь контрагента вважається виконаним з моменту виконання вказаного розпорядження.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 2, 3 цієї статті, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами, і не вправі визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перераховувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 ст. 22 цього Закону.

Згідно з ч.2 ст.1071 та ч.1 ст.1072 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом, проте, виключно в межах залишку грошовий коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Виходячи з особливостей функціонування платіжного пристрою web-інтерфейсу LIQPAY, єдиною законною підставою для здійснення вказаних переказів з ініціативи відповідача як користувача системи має бути сформований ОСОБА_1 та направлений позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунковий документ (платіжне доручення), в якому мають бути зазначені всі необхідні реквізити платежу, що містяться у затвердженій Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті формі.

Судом встановлено, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому ст. 634 ЦК України за угодою користувача запропонував необмеженому колу фізичних осіб можливість отримання послуг по переказу грошових коштів з використанням web-інтерфейсу LIQPAY.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 02 березня 2011 року приєднався до запропонованої угоди шляхом реєстрації в web-інтерфейсі LIQPAY та повністю погодився з усіма умовами угоди користувача (договору приєднання) про використання web-інтерфейсу LIQPAY. Цю обставину відповідач ОСОБА_1 визнав в поданому до суду заперечення на позовну заяву, та не оспорював що є користувачем отримував послуги з приймання/переказу грошових коштів через web-інтерфейс LIQPAY, які надавав позивач.

Тому суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом укладення договору приєднання.

Пунктом 3.8 Угоди передбачено, що інформація про суттєві зміни умов Угоди, зміни тарифів опубліковується не пізніше, ніж за три дні до набрання чинності таких змін (а.с.10 на звороті)

Згідно п. 7.1.1 Угоди, в разі внесення банком в Угоду суттєвих змін, що впливають на можливість використовувати визначено при web-інтерфейсі LIQPAY клієнтом, банк повідомляє про них клієнта на сайті www.LIQPAY.com , не пізніше ніж за три дні до набрання чинності цих змін. В разі незгоди клієнта із змінами умов Угоди, останній вправі розірвати Угоду у вказаний строк(а.с. 12 на звороті)

У позовній заяві позивач посилається на те, що у березня 2014 року було здійснено заміну старого інтерфейсу на новий із доповненнями його функціонального наповнення та заміною технології обробки платежів.

Водночас, позивач не надав суду доказів щодо заміни ним старого інтерфейсу на новий, а також те, що відповідача відповідно до п.3.8. та 7.1.1. було повідомлено про заміну інтерфейсу.

Ні підтвердження позовних вимог щодо здійснення відповідачем перерахунку коштів, позивач надав суду копії розрахунків, однак суд не приймає до уваги зазначені докази, оскільки з наданих копій роздруківок, у яких є певні графи та грошові суми, не зрозуміло яке вони мають відношення до відповідача у справі.

Також, позивач не надав суду доказів, що картковий рахунок № 4731 1850 1395 8252 є рахунком ОСОБА_1, та те, що телефон вказаний у роздруківці 19 дійсно належить ОСОБА_1К.(а.с. 14-38).

Не надано позивачем і доказів на підтвердження руху безпідставно набутих коштів по рахунку № 4731 1850 1395 8252 та те, що ОСОБА_1 давав доручення на здійснення безготівкового перерахунку грошових коштів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем вимоги ст. 60 ЦПК України не виконані, а саме позивач не довів в судовому засіданні того факту, що рахунок № 4731 1850 1395 8252 є рахунком ОСОБА_1 і грошові кошти рухалася по рахунку відповідача в нелігитимному порядку, а також те, що ці грошові кошти є набутими неправомірним способом та не є власністю відповідача, а напроти є власністю позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач у позовні заяві посилається, на те, що відповідач при здійснені декількох операцій безпідставно набув грошові кошти банку у період 2013-2014 років, водночас, сам позивач вказує, що зміна старого інтерфейсу на новий відбулася у березні 2014 року. Відтак, суду не зрозуміло, яким чином новий інтерфейс працював у 2013 році, якщо його робота розпочата у березні 2014 року.

Отже, вказані відомості суперечать доводам банку, що ОСОБА_1 мав можливість і створював платежі в старому інтерфейсі LIQPAY і в той же час ці ж кошти виводив в новому інтерфейсі LIQPAY, у період до березня 2014 року.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.3.7.1 Угоди, банк в рамках Угоди мав право призупиняти роботу програмних і/або апаратних засобів, які забезпечують функціонування web-інтерфейсу LIQPAY, відтак, якщо на думку позивача, відповідач допустив зловживання у користуванні послугами банку щодо перерахування коштів, позивач мав право самостійно зупинити роботу інтерфейсу з обслуговування відповідача. Однак суду таких доказів також подано не було.

Суд не може обґрунтовувати своє рішення припущеннями, що відповідач нібито та здійснював платіжні переводи за допомогою платіжної системи LIQPAY одночасно на двох програмах, що дозволило йому нібито безпідставно грошові кошти, оскільки підтвердження привязки номеру телефону, на який зареєстровано вказану програму, до відповідача суду не надано, як не надано підтвердження і того, що саме відповідач одночасно на двох програмах здійснював перерахунки. Існування можливості подвійного переведення грошових коштів внаслідок зміни інтерфейсу програми також не підтверджена позивачем.

Суд при ухвалені рішення враховує правову позицію Верховного суду України, яка викладена в Постанові від 02 жовтня 2013 року, згідно якої предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт перерахування коштів в зазначений в позові період позивачем з розрахункового рахунку не знайшов свого об'єктивного підтвердження, а, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки факт порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано.

Оскільки позивачем суду не доведено отримання безпідставно набутих грошових коштів відповідачем, відтак не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування безпідставно набутими коштами.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалено рішення, тобто у даному випадку сплачений судовий збір при зверненні до суду із позовом позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 89, 212-215, 294 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С.В. Данилів