Справа № 465/1891/15 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/2843/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Бойко С.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ "Укрсоцбанк", ДП "Національні інформаційні системи", третя особа: ОСОБА_7 про визнання недійсним кредитного договору, припинення договору застави і договору поруки, зобов"язання внести зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та скасувати запис про обтяження, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 25 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_3 оскаржив ОСОБА_6. Вважає рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 лютого 2016 року незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неправильно встановлених обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи. Також вважає, що розгляд справи на користь Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Укрсоцбанк" відбувся упередженим. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 25.02.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

визнати недійсним Договір кредиту № 607/32-169/08 на купівлю автотранспортних засобів від 13.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та АКБ "Укрсоцбанк";

припинити дію договору застави транспортного засобу №607/32-171/08 від 13.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та АКБ "Укрсоцбанк";

припинити дію договору поруки №607/32-172/08 від 13.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та АКБ "Укрсоцбанк".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, представника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 травня 2008 року між АКБ "УкрсоцБанк" та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 607/32-169/08 на купівлю автотранспортних засобів, згідно умов якого кредитодавець зобов"язувався надати позичальнику на умовах цільового використання-для оплати за придбаний автомобіль марки "Ніссан", 2008 року випуску, згідно договору купівлі-продажу від 24.03.2008 року, укладеного з ТзОВ "Галавтосвіт" - кошти у сумі 47062 долари США, що за офіційним курсом становило 237663,1 грн., зі сплатою 12,55 % річних з кінцевим терміном повернення 12 травня 2015 року а позичальник зобов"язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах і в строки, передбачені договором, згідно встановленого в п.1.1.1 Договору Графіку.

Згідно п.2.1 Кредитного договору, надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) з позичкового рахунку №2203 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені п.1.2 Договору.

Згідно п.2.2 Договору, моментом надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (долари США) в сумі кредиту, згідно даного Договору.

Згідно п.3.1.1. Договору вбачається, що кредитор протягом 1 робочого дня від дня набрання чинності договору, визначених п.1.3 Договору і виконання позичальником п.3.3.1-3.3.5 Договору, зобов"язався відкрити позичальнику в ТВБВ №607 Львівської обласної філії АКБ "Укрсоцбанк" позичковий рахунок і перерахувати на нього кошти в межах суми кредиту, в порядку, визначеному цим договором.

13 травня 2008 року між сторонами укладено договір відновлювальної кредитної лінії. За змістом п.1.1.1 кредитного договору, надання кредиту здійснюється окремими траншами в межах максимального ліміту в сумі 16400,18 грн., що становить 3247,56 доларів США. Кредит надано для здійснення страхових платежів за Договором добровільного страхування транспортного засобу.

В якості забезпечення зобов"язань позичальника за кредитними договорами 15 березня 2008 року було укладено договір застави придбаного транспортного засобу, а також між ОСОБА_7 та АКБ "УкрсоцБанк" договір поруки, згідно якого поручитель зобов"язалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_6 зобов"язань щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, у розмірі і в строки, визначені Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів та Договору відновлювальної кредитної лінії від 13 березня 2008 року.

Із заяви на видачу готівки № авт/70/авт від 13 травня 2008 року вбачається, що ОСОБА_6 отримав 47062 долари США, що еквівалентно 237663,1 грн. кредиту на придбання автомобіля, згідно договору №607/32-169/08 від 13.05.2008 року, які надійшли на його позичковий рахунок НОМЕР_1.

Як вбачається з квитанцій № авт/71/авт від 13 травня 2008 року, № авт/72/авт від 13 травня 2008 року ОСОБА_6 сплатив 223 544,5 грн. та 4192,5 грн. кредитної заборгованості за кредитними коштами (автосалон) в АКБ "УкрсоцБанк" за придбання автомобіля для подальшого перерахування в ТзОВ"Галавтосвіт".

Згідно меморіального ордера №авт/73/авт від 13 травня 2008 року відповідач перерахував ТзОВ "Галавтосвіт" 227737 грн. як доплату за автомобіль від ОСОБА_6 по кредитному договору від 13 травня 2008 року.

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд виходив з тих підстав, що останнім не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог. Суд прийшов до висновку, що позивач знав про умови договору, погоджувався з ними, оскільки, підписав договір та протягом тривалого часу здійснював оплату заборгованості. Також, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про припинення договорів застави та поруки, суд зазначив, що порука та застава припиняються у разі припинення забезпеченого зобов"язання, а оскільки такі зобов"язання не припинені, такі вимоги є безпідставними.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, істотними умовами кредитного договору відповідно до вимог ст.ст. 638, 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ч.1 ст..203 ЦК України,зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України закріплено положення про те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин).

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,саме на момент вчинення правочину.

Колегія суддів вважає, сторонами в момент укладення кредитного договору було дотримано вимог встановлених ст.203 ЦК України, що стало підставою отримання позивачем спірного кредиту за який він придбав автомобіль, чим задовольнив мету з якою такий кредит ним отримувався. Окрім цього, позивач здійснював платежі призначені на погашення отриманого кредиту.

Жодний з доводів апеляційної скарги не дає підстав вважати, що такий кредитний договір недійсним з тих підстав, що моменту надання банком кредитних коштів позивачу не настав. Колегія суддів вважає, що між сторонами погоджено та досягнуто дотримання усіх істотних умов кредитного договору.

Окрім цього, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 з даним позовом звернувся лише після звернення до суду з позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості згідного кредитного договору, про недійсність якого заявляє позивач - ОСОБА_6 в даній справі.

Згідно норм ст. 559 ЦК України порука припиняється:

з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності;

якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем;

у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника;

після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно норм ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі:

1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

3) реалізації предмета застави;

4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки забезпечення зобов"язання порукою та заставою не є припинене, і колегія суддів не знаходь інших підстав для припинення таких договорів, суд першої інстанції підставно відмовив позивачу в задоволенні таких вимог.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, представника ОСОБА_6, жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 лютого 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 25 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

Н.П. Крайник