Справа № 127/7287/16-ц
Провадження № 2-о/127/244/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: Овсюка Є. М.

при секретарі: Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за заявою ОСОБА_1, з участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою з участю заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1, народився 10 серпня 1951 року в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області в сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що Турбівською селищною радою Липовецького району Вінницької області було вчинено відповідний актовий запис №90 від 07 вересня 1951 року. Також, він є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після одруження змінила дошлюбне прізвище «Осецька» на прізвище «Лабуткіна». В актовому записі про його народження №90 від 07.09.1951 року в графі «національність» матері - ОСОБА_3, зазначено «полька», в графі «національність» батька - ОСОБА_2 зазначено «українець». 02.02.1979 року в ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_4, про що Вінницьким міським відділом РАГС було зроблено відповідний актовий запис №809 від 01.03.1979 року. У свідоцтві про народження дочки в графі «національність» помилково записано заявника за національністю його батька як українця. Хоча заявник вважаю себе поляком, оскільки його мати і дідусь з бабусею по материнській лінії були поляками, він також вихований матір'ю в польський національних традиціях, сповідує католицизм, святкує усі польські релігійні свята.

ОСОБА_5, народилась 02 лютого 1979 року в м. Вінниці, є дочкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона також, як і її батько, вважає себе полькою за національністю та за власним світовідчуттям, так як з дитинства виховувалась у сім'ї із дотриманням польських національних традицій, святкувала усі католицькі свята і на сьогоднішній день продовжує шанувати традиції своєї сім'ї та сповідує римо-католицьке віросповідання. 10.05.1997 року заявник ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє дошлюбне прізвище «Осецька» на прізвище свого чоловіка «Лабуткіна», про що Вінницьким міським відділом РАЦС було складено відповідний актовий запис №826 і від 10.05.1997 року. При оформленні даного актового запису про реєстрацію її шлюбу з ОСОБА_6 в графі «національність» її національність помилково було записано за національністю її матері як «українка», хоча насправді вона, так само як і її батько, вважає себе за національністю полькою.

Встановлення факту національної ідентичності заявникам необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду підтвердження польського походження нашого роду має юридичне значення, оскільки з 07.08.2007 року згідно із Законом «Про карту поляка», ухваленого Сеймом ОСОБА_7, громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація, що склалася може позбавити нас можливості скористатися вказаними правами.

Вищевказані обставини і стали підставами для звернення до суду із вимогами про встановлення факту приналежності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до польської національності.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 заяву про встановлення факту , що має юридичне значення підтримала, обґрунтовуючи її викладеними в ній обставинами, просила суд її задоволити.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надіслав до суду лист в якому заяву підтримав та просить суд справу розглянути у його відсутність.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, надіслав до суду лист в якому у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду та просить суд справу розглянути у його відсутність.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви і наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_1, народився 10 серпня 1951 року в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області в сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в графі «національність» матері - ОСОБА_3, зазначено «полька», в графі «національність» батька - ОСОБА_2 зазначено «українець», про що Турбівською селищною радою Липовецького району Вінницької області було вчинено відповідний актовий запис №90 від 07 вересня 1951 року.

02.02.1979 року в ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_4, про що Вінницьким міським відділом РАГС було зроблено відповідний актовий запис №809 від 01.03.1979 року. У свідоцтві про народження дочки в графі «національність» помилково записано заявника ОСОБА_1 за національністю його батька як українця.

ОСОБА_5, народилась 02 лютого 1979 року в м. Вінниці, є дочкою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона також, як і її батько, вважає себе полькою за національністю та за власним світовідчуттям, так як з дитинства виховувалась у сім'ї із дотриманням польських національних традицій, святкувала усі католицькі свята і на сьогоднішній день продовжує шанувати традиції своєї сім'ї та сповідує римо-католицьке віросповідання.

10.05.1997 року заявник ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє дошлюбне прізвище «Осецька» на прізвище свого чоловіка «Лабуткіна», про що Вінницьким міським відділом РАЦС було складено відповідний актовий запис №826 і від 10.05.1997 року. При оформленні даного актового запису про реєстрацію її шлюбу з ОСОБА_6 в графі «національність» її національність помилково було записано за національністю її матері як «українка», хоча насправді вона, так само як і її батько, вважає себе за національністю полькою.

Відповідно до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 300 ЦК України, право на національність є особистим немайновим правом.

Згідно ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 цього ж кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно положень ст.1 та ст.3 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно ст.11 Закону України від 26 червня 1992 р. «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян в будь якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян.

Частиною 7 статті 235 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням наведеного, суд дійшов до переконання про наявні в справі доказів належності заявників і членів їх родини до осіб польської національності достатні для задоволення вимог заяви.

З врахуванням наведеного, керуючись ст.. 35 Конституції України, ст..ст. 269, 270 ЦК України, ст..ст. 57-61, 212-215, 218, 234, 256 ЦПК України, ст. 11 закону України «Про національні меншини в Україні»,

В И Р І Ш И В:

Заяву задоволити.

Встановити факт приналежності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, до польської національності.

Внести зміни до актового запису №809 від 01.03.1979 року в Книзі записів актів

громадянського стану про народження ОСОБА_4, 02.02.1979 року

народження, складеного Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, в частині відомостей про батька дитини, виправивши в графі «національність» з «українець» на «поляк».

Внести зміни до актового запису №826 від 10.05.1997 року в Книзі реєстрації актів про одруження, складеного Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, в частині відомостей про наречену, ОСОБА_4, виправивши в графі «національність» з «українка» на «полька».

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 10 днів з дня його проголошення не була подана апеляційна скарга.

Суддя: