Справа № 167/413/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Маневицький районний суд Волинської області у складі: -
головуючого судді Ониско Р.В.,
при секретарі Корець І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд-
рахунку здійснено перереєстрацію вищевказаного транспортного засобу на нового власника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та видано нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 598181 та новий державний номер: АС 7668 ВА. Отже з наведеного вище випливає, що ОСОБА_3 не маючи права власності відчужив на користь ОСОБА_2 майно, власником якого є ОСОБА_1
Представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги пвдтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, хоча були судом належним чином повідомлені про дату та місце судового засідання.
Враховуючи, що позивач не заперечує про заочний розгляд справи, відповідачі не зявились в судове засідання та не повідомили про причини неявки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та позов задоволити.
Відповідно до ст. 328. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, окрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно ст. 387. ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Згідно п. 25 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.
Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно
цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майцо про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Суд вважає, що вказана позиція може бути застосована до рухомого майна.
Судом взято до уваги, що на момент відчуження автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вже містилися дані про обтяження рухомого майна щодо автомобіля, що підтверджено доданим витягом № 47327275 від 01.07.2015 року. Таким чином, якби ОСОБА_2 перевірив би правомочність ОСОБА_3, чи наявність обтяжень на спірному автомобілі, тоді він би знав, що Відповідач не має права на відчуження спірного майна.
Разом з тим п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.
Майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених цими статтями, тому що вони встановлюють спеціальні правила для захисту такого права.
При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Верховний Суд України у справі № 6-619цс15 висловив правову позицію, згідно якої визначив випадки, при яких власник має право витребувати майно від набувача зокрема у разі, якщо майно.
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на відчуження ОСОБА_3 автомобіля ОСОБА_2 доводиться наступним:
По-третє за заявою ОСОБА_1 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено дані про обтяження рухомого майна щодо автомобіля, які діяли на момент відчуження автомобіля ОСОБА_2;
По-четверте: позивач не видавав на ім'я ОСОБА_3 жодних документів (довіреностей, доручень, тощо), які могли б свідчити про надання права на відчуження автомобіля.
По-п'яте: Позивач отримав виконавчий лист та звернувся до виконавчої служби з метою реалізації прав власника.
Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору (висновки Верховного Суду України викладені у постанові № 6-348цс 15 від 10 червня 2015 року). Таким чином позивач як законний власник автомобіля має право на витребування свого майна і від ОСОБА_2
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321, 328, 330, 386-388, 392 ЦК України, Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 107, 208, 213 - 215, 294 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -
Витребувати з володіння ОСОБА_2 в користь власника ОСОБА_1 автомобіль марки «СІТRОЕN», модель JUMРУ, тип пасажирський-В, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, колір білий, об'єм двигуна 1997 см.куб., номер шасі (кузова, рами) VF7ВYRНХВ86257399.
Судовий збір стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 івановича на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 275, 60 гривень з кожного.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті.

Суддя Маневицького Р.В. Ониско

районного суду