Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1005/16-ц

Провадження № 2/126/434/2016

"06" травня 2016 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області, про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) розташованої на території Лісниченської сільської ради, на яку було видано сертифікат НОМЕР_1.

Окрім дружини, інших спадкоємців на майно померлого не залишилось, однак оформити право на спадщину вона не може, так як оригінал правовстановлюючого документу було втрачено.

З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею - ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) на території Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області, площею, визначеною по Лісниченській сільській раді, на яку розпорядженням Бершадської РДА від 12.11.1996 року №300 видано сертифікат НОМЕР_1, реєстраційний №715.

Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, однак Лісниченський сільський голова надав суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без участі представника сільської ради.

Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.5). Відповідно до довідки Лісниченської сільської ради №681 від 24.11.2015 року (а.с.7), єдиним спадкоємцем на майно померлого є ОСОБА_1. У цій же довідці вказано, що позивач спадщину прийняла, так як проживала разом з померлим на протязі шести місяців та після його смерті охороняла спадкове майно.

Спадковим майном є земельна частка (пай), що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Бершадському районі від 23.03.2016 року (а.с.10), де вказано, що на ім'я ОСОБА_2 був виданий сертифікат НОМЕР_1 на земельну частку (пай), однак державний акт не видавався.

Однак, у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.12.2015 року (а.с. 9) вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 неможливо у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу.

Про втрату оригіналу сертифікату НОМЕР_1 було розміщено повідомлення в ЗМІ (копія газети а.с.11)

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 529 статті 534 Цивільного кодексу УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 зазначеного кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

П. 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

16.05.2013 року ВССУ в Інформаційному листі № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у п.3.5. було висловлено правову позицію з вирішення аналогічного питання, відповідно до якого, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Оскільки у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, суд вважає, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

За таких підстав, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 534, 549 Цивільного кодексу Української РСР (від 18 липня 1963 року), ст. ст. 328, 392, 1228 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 174, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) на території Лісниченської сільської ради Бершадського району Вінницької області, площею, визначеною по Лісниченській сільській раді, на яку розпорядженням Бершадської РДА від 12.11.1996 року №300 видано сертифікат НОМЕР_1, реєстраційний №715.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. В. Хмель