Справа №333/2297/16-ц
Провадження №2/333/1678/16
23 червня 2016 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді Тучкова С.С.,
при секретарі Шелесько Ю.О.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/2297/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і зняття з реєстраційного обліку, третя особа СГІРФО Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області,
Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю і просив суд його задовольнити.
Відповідач, повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявилася. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач у судовому засіданні не заперечував проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи Комунарського районного відділу у м.Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області, в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду повідомлення про те, що з 04.04.2016 року реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання здійснюють виконавчі органи місцевих громад.
Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.06.2016 року квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.03.2002 року Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради.
На підставі акту від 25.03.2016 року, складеного представниками Міського комунального підприємства «Основаніє», зі слів сусідів було встановлено, що ОСОБА_3 з 20.09.1999 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.405 ЦК України, згідно з якою члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на час розгляду справи є не членом сім'ї власника, а одним із співвласників квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
На підставі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст.41 Конституції України і пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Отже, право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом. Відповідач як співвласник квартири за адресою: АДРЕСА_1, може вільно володіти, користуватися зазначеним житловим приміщенням і не може бути обмежений у праві користування квартирою. Не проживання в квартирі відповідача, який є співвласником цієї квартири, не може слугувати підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом.
Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.
У звязку із відмовою у задоволенні позову, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вбачає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст.41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ст.ст.10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і зняття з реєстраційного обліку, третя особа СГІРФО Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області, відмовити повністю.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя С.С. Тучков