Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 328/4039/15 Головуючий у 1 інстанції: Похвалітова М.В.
№ провадження 22-ц778/1463/16 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання дитини, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що з січня 2012 року по червень 2015 року вона та відповідач проживали спільно однією сім'єю, без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народився син ОСОБА_5.

Після народження дитини їх сімейні відносини з відповідачем погіршились.

Відповідач став зловживати спиртними напоями, вчиняти вдома сварки і бійки, через що спільне проживання стало не можливим і вона вимушена була повернутися до своїх батьків.

Знаючи, що позивач має намір вернутися до своїх батьків, відповідач позбавив її можливості бачитись з дитиною і приймати участь у її вихованні.

Як мати, вона намагалася зробити все можливе, щоб малолітній син знаходився поряд з нею, проте відповідач, протидіяв цьому всіма можливими способами.

Вказує, що вона зверталась за допомогою до Токмацького міського відділу міліції та служби у справах дітей. Будь-які намагання з боку працівників вказаних органів влади допомогти їй побачитися з малолітнім сином та прийняти участь у його утриманні і вихованні не дали позитивного результату.

Відповідачем ігноруються зустрічі не тільки з нею, а й з представниками органів опіки та піклування.

До цього часу дитину від неї переховують і не дають можливості приймати участь у її догляді і вихованні.

Зазначає, що такі дії відповідача порушують її конституційні права як матері.

На цей час, вона проживає окремо від відповідача в АДРЕСА_1 орендуючи приватний будинок, в якому створені належні умови для проживання дітей. Крім того, в цьому населеному пункті, неподалік від неї проживають її батьки, які надають не посильну матеріальну допомогу та підтримку у веденні домашнього господарства. Поряд з цим, вона обробляє присадибну ділянку, що надає їй можливість забезпечити достатнім харчуванням своїх дітей.

Вказує, що на цей час вирішується питання щодо її постійного місця роботи в Бобрицькій сільській раді. З 14.09. по 28.10.2015 року вона була членом виборчої комісії Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області.

Зазначає, що відповідач не працює, зловживає алкогольними напоями, не приділяє належної уваги малолітньому сину ОСОБА_6, а саме не цікавиться його життєво-необхідними потребами, що завдає шкоди його загальному розвитку.

Відповідач самоусунувся від догляду та виховання дитини і цей свій батьківський обов'язок переклав на свою матір - ОСОБА_7

Вказує, що вона як мати має цілком законне та природне право на проживання сина ОСОБА_6 з нею та разом зі старшим братом ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з неї.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що з 14 січня 2012 року по травень 2015 року, він проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2.

За час спільного проживання, у них народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В травні 2015 року, між ним та відповідачем, почали виникати непорозуміння та суперечки, що призвело до розірвання їх шлюбних відносин, внаслідок чого, ОСОБА_4, як уродженка Одеської області, вирішила повернутися до себе до дому (до батьків), залишивши їх спільну дитину йому на виховання.

На теперішній час, відповідач проживає в АДРЕСА_1 а їх спільна малолітня дитина - ОСОБА_5, проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні.

Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, від'їжджаючи на Одещину, вона забрала з собою банківську картку на яку надходять відповідні грошові кошти на дитину та використовує їх на своє утримання.

Він самостійними зусиллями та коштами забезпечує дитину одягом, продуктами харчування, придбаває необхідні речі та забезпечує інші необхідні потреби сина.

Вважає за необхідне скористатися своїм правом та визначити місце проживання дитини безпосередньо з ним, оскільки він має постійний самостійний дохід та може створити для дитини належні умови для виховання та належного розвитку.

Згоди, щодо того, з ким буде проживати дитина, позивач та відповідач не дійшли, оскільки позивач бажає забрати дитину в Одеську область, але він заперечує проти цього, адже ані житла, будь-якого заробітку, остання немає.

Він створив для сина належні умови для проживання, навчання, гармонійного духовного та фізичного розвитку, в той же час, відповідач, ОСОБА_4, за час проживання сина з ним не приймала та не приймає участі у його вихованні.

Дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, самостійно нести всі витрати пов'язані з утриманням дитини, йому дуже складно, так-як він отримує мінімальну заробітну плату.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення нею повноліття; визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 за місцем проживання батька ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, про визначення ця проживання дитини - задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, з матір'ю ОСОБА_4, за місцем проживання матері.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Оргна опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, зустрічний позов задовольнити в задоволені первісного позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213,214 ЦПК України.

Задовольняючи позов про визначення місця проживання дитини з матір'ю, суд першої інстанції керувався ст.ст. 160,161 СК України та виходив з того, що проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року із матір'ю відповідає його інтересам та вимогам Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Висновки суду ґрунтуються на доказах, досліджених у судовому засіданні, відповідають фактичним обставинам справи. Фактична сторона справи встановлена з додержанням норм процесуального права.

ОСОБА_3 заперечуючи проти позову ОСОБА_4 про визначення місця проживання їх сина з нею подав зустрічний позов про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним, оскільки після від»їзду ОСОБА_4 до Одеської області дитинав проживала з ним і він особисто піклувався сином.

Проте доводи ОСОБА_3 про наявність у нього переважного права на визначення місця проживання сина з ним є неприйнятними, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХП, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, виходячи з аналізу вищезазначених положень, норм Сімейного Кодексу України слідує, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед має виходити з інтересів самої дитини.

Крім того, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, містить принцип, згідно з яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише за наявності виняткових обставин.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Під час судового розгляду встановлено,що хоча між сторонами існують особисті неприязні стосунки у звязку з розлученням та недосягненням згоди щодо визначенням місця проживання дитини, проте кожний з них належно ставиться до дитини, і стверджує, що готовий забезпечити належні умови для її виховання та розвитку.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами у справі, їх спільна дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року, після припинення стосунків між батьками, з червня 2015 року залишився проживати з батьком. При цьому ОСОБА_4 пояснила суду, що намагалася самостійно забрати дитину зверталась до органу опіки та піклування та до правоохоронних органів проте ОСОБА_3 дитину їй не віддав.

ОСОБА_3 працевлаштований, має самостійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. ОСОБА_4 на час розгляду справи у суді першої інстанції знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, проте, як пояснила остання, та вбачається з висновку органу опіки та піклування, акту обстеження житлових умов та характеристики з місця проживання має неофіційний підробіток, на теперішній час доглядає пристарілу людину. За місцем проживання характеризується виключно позитивна, як працьовита жінка, та турботлива мати. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають належні умови для проживання та виховання дитини, дитина виявляє прихильність до обох батьків, але у нього є старший брат ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1,( син ОСОБА_4), який сумує за братом і розлучення братів є неприйнятним.

Будь яких відомостей про особисті, моральні якості батьків, які б перешкоджали проживанню із ними дитини не встановлено.

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що кожен з батьків має майже рівні умови для проживання та виховання малолітньої дитини, проте очевидно, що інтересам дитини, якій на час прийняття судом рішення не виповнилося чотири роки, більше відповідатиме проживання саме з матірю ніж з батьком.

Не спростовує правильність вирішення спору і посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що судове рішення ухвалено всупереч наданим ним доказам, зокрема вважає, що суд не врахував пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11,які звертали увагу суду на те, що ОСОБА_4 покинула їх спільного сина йому і з червня 2015 року не піклувалась ним.

Проте, сам же ОСОБА_3 спростував пояснення вказаних свідків, оскільки, як в суді першої інстанції, так і при розгляді справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що він не відпустив їх спільного сина ОСОБА_5 з матір'ю, оскільки не був впевнений, що для дитини будуть створені належні умови для проживання, а також у зв'язку з тим, що дитину ОСОБА_4 збиралась вивезти до Одеської області, що є перешкодою йому бачитися з дитиною.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з частинами 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спору щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом ретельно досліджувався висновок органу опіки та піклування в якому викладені всі обставини стосовно спільного проживання сторін, їх відношення до дитини та один до одного. ( а.с.80-82)

Із змісту висновку органу опіки та піклування виконкому Токмакської міської Ради від 30.11.2015 року вбачається, що він містить обґрунтований висновок щодо проживання дитини з матір»ю. У висновку зазначено,що орган опіки та піклування вважає за можливе підтримати вимоги ОСОБА_4 про проживання малолітньої дитини з нею, оскільки вважають, що у даному випадку мати 2-х дітей - 2-х братів, що опинилися розлученими через певні амбіції дорослих, має переважне право для проживання дитини саме з нею.( а.с.80-82)

Матеріали справи не містять доказів виняткових обставин щодо особи ОСОБА_4, її поведінки, які б дозволяли розлучити малолітню дитину з матірю.

Суд встановив всі факти, необхідні для вирішення спору, при ухвалені рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Стрелець Л.Г.

Судді: Гончар М.С.

Каракуша К.В.