Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/5144/14-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа - управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту, визнання розміру земельної ділянки відповідно до часток власності на житловий будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа - управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником 59/100 ідеальної частини АДРЕСА_1. Іншим співвласником будинковолодіння є відповідач ОСОБА_2, який володіє 41/100 ідеальних частин зазначеного будинку. На підставі рішення XVII сесії XXIV скликання Кам'янської сільської ради від 21.12.2004 року їй безоплатно передано у власність за цією адресою 0,25 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_1 від 10.10.2005 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів. Зазначала, що при оформленні її права власності була допущена помилка, внаслідок якої частина належної їй кімнати знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2 Останній встановив на її земельній ділянці огорожу, чим створив перешкоди в обслуговуванні цієї частини будинку. Посилаючись на те, що зазначені обставини порушують її право на безперешкодне користування власністю, просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення XVII сесії XXIV скликання Кам'янської сільської ради від 21.12.2004 року та знесення встановленого паркану; встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 згідно варіанту експертизи.

20.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в якому просив визнати незаконним і скасувати рішення Кам'янської сільської ради від 21.12.2004 року про безкоштовну передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га, кадастровий номером НОМЕР_2, що розташована по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 10.10.2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім'я ОСОБА_1; визнати, що ОСОБА_1 відповідає 0,1475 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування 59/100 частини належного їй на праві власності житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 визнати, що ОСОБА_2 відповідає 0,1025 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування 41/100 частини належного йому на праві власності житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1. Вказував, що ОСОБА_1 отримала у дар 59/100 частин житлового АДРЕСА_1 від ОСОБА_3, яка не була власником земельної ділянки. Інший співвласник цього будинку (41/100) являється він, оскільки за договором дарування отримав в дар від ОСОБА_4 0,15 га для обслуговування жилого будинку і ведення підсобного господарства. ОСОБА_5 0,15 га частини земельної ділянки біля спірного житлового будинку було передано на підставі рішення ради від 07.03.1997 року. Виходячи з встановленої норми для безоплатної приватизації земельної ділянки за цільовим призначенням обслуговування житлового будинку 0,25 га в сільській місцевості, та передачі її частини безоплатно у власність ОСОБА_4, оскаржуваним рішенням жодним чином не могло бути передано, ОСОБА_1 як одному із співвласників житлового будинку безоплатно усю передбачену законом норму (0,25 га).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Скасовано рішення Кам'янської сільської ради від 21.12.2004 року про безкоштовну передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га, кадастровий номером НОМЕР_2, що розташована по вул. Чкалова в АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 10.10.2005 року на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером НОМЕР_2, що розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім'я ОСОБА_1 Визнано, що ОСОБА_1 відповідає 0,1475 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування 59/100 частини належного їй на праві власності житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1. Визнано, що ОСОБА_2 відповідає 0,1025 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування 41/100 частини належного йому на праві власності житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 487 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що власником житлового будинку по АДРЕСА_1 була ОСОБА_6 Рішенням виконавчого комітету Кам'янської сільської ради Житомирського району №12 від 20.02.1997 року ОСОБА_6 було безоплатно передано у власність 0,38 га землі. Згідно додатку до рішення ОСОБА_6 було передано 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0, 13 га для ведення особистого підсобного господарства. 27 лютого 1997 року на ім'я ОСОБА_6 був виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 0, 38 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Тобто, право власності на земельну ділянку виникло У ОСОБА_6 за час дії Земельного кодексу України 1990 року.

Згідно із ст.30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

За договором купівлі-продажу від 07.03.1997 року ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 59/100 ідеальних частин будинку та земельну ділянку площею 0,23 га. В цей же день 41/100 ідеальних частин будинку та земельну ділянку площею 0,15 га ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 (а.с. 112,133).

ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,23 га державний акт на право приватної власності на землю не видався.

ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 07.03.1997 року виданий державний акт серії НОМЕР_3 від 13.07.1998 року на право власності на 0,15 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.98).

02.09.2004 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_1 59/100 ідеальних частин будинку ( а.с.6). Земельна ділянка площею 0,23 га не була предметом договору дарування.

04 березня 2011 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу відчужила належну їй на праві власності земельну ділянку 0,15 га без зміни цільового призначення за кадастровим номером НОМЕР_4 ОСОБА_2 (а.с. 97).

Частина 1 ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення договору дарування частини жилого будинку - 02 вересня 2004 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України).

Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, слід враховувати наступне.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6 - 2 цс 15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки ОСОБА_1 за договором дарування від 02 вересня 2004 року набула право власності на 59/100 ідеальних частин будинку по АДРЕСА_1, то до неї перейшло право на земельну ділянку площею 0,23 га, яка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Між тим, рішенням Кам'янської сільської ради від 21.12.2004 року ОСОБА_1 було безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га. Тобто, ОСОБА_1 передано у приватну власність всю земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га, незважаючи на те, що на той час ОСОБА_4 на підставі державного акту серії НОМЕР_3 від 13.07.1998 року на право власності належало 0,15 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1, право на яку пізніше за договором купівлі-продажу від 04.02.2011 року перейшло до ОСОБА_2

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що передача ОСОБА_1 безоплатно за рішенням Кам'янської сільської ради від 21.12.2004 року у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку НОМЕР_5 у розмірі 0,25 га позбавила права ОСОБА_2 на оформлення належної йому частини земельної ділянки для обслуговування будинку.

Згідно із ч.2 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи наведені вимоги закону та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Кам'янської сільської ради від 21.12.2004 року про безкоштовну передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га та державний акт на право власності на спірну земельну ділянку виданий ОСОБА_1 є недійсними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскарженого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді