Номер провадження: 22-ц/785/6944/16
Головуючий у першій інстанції Тарасов А.В.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Бабія А.П.

-- Варикаші О.Д.

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення ргу за договором позики, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 ліба Геннадійовича про визнання прострочення кредитора, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеса від 03 серпня 2016 року, -

встановила:

До Приморського районного суду м. Одеси 29.07.2015 року звернувся позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 05.10.2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 160 400,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути в строк до 05.10.2012 року.

Договір укладено за згодою чоловіка відповідачки ОСОБА_5, який є співвідповідачем по справі. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. 05.10.2011 року. Оскільки ОСОБА_4 не виконала обов'язку з повернення суми позики, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму боргу в розмірі 160 400,00 грн., суму інфляційних в розмірі 94 475,60 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 12 748,50 н., пеню в розмірі 15% річних від простроченої суми, що становить 61 307,96 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 50 839,80 грн.

Приморським районним судом м. Одеси 27.07.2016 року було винесено рішення у зазначеній справі, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення на його користь суми заборгованості за договором в розмірі 160 400,00 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 94 475,60 грн. задоволено, в стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовлено.

Судом не було вирішено питання щодо стягнення на користь позивача 3% річних від простроченої суми в розмірі 12 478,50 грн. та пені в розмірі 15% річних від простроченої суми, що становить 61 307,96 грн.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення вимоги про стягнення пені заперечував, зазначаючи про сплив строку позовної давності.

Співвідповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 03 серпня 2016 року заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - задоволена.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_3 за договором позики від 05.11.2011 року 3% річних від простроченої суми в розмірі 12 748,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_3 пеню за договором позики від 05.11.2011 року в розмірі 24 060,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь

ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі по 1827 гривень з

кожного, усього 3 654,00 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно ч. І ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 27.07.2016 року було винесено рішення у зазначеній справі, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення на його користь суми заборгованості за договором в розмірі 160 400,00 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 94 475,60 грн. задоволено, в стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовлено.

Судом не було вирішено питання щодо стягнення на користь позивача річних від простроченої суми в розмірі 12 478,50 грн. та пені в розмірі 15% річних простроченої суми, що становить 61 307,96 грн.

Факт невиконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань з повернення суми позики встановлено рішенням суду від 27.07.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочені суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір 3% річних від простроченої сум складає 12 748,50 грн. та підлягає стягненню на користь позивача.

Пунктом 8 нотаріально посвідченого договору позики від 05 жовтня 2011 року встановлено, якщо позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та три відсотки річних від простроченої суми

Згідно п. 9 укладеного договору позики встановлено, що в разі неповернення чергового частини позики, позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 15% річних від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Згідно положенням ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, відступити від положень цих актів і врегулювати свої відносини на власний розсуд, і не можуть відступити від положень цих актів, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень цих актів відносин між сторонами.

Таким чином, відповідачка на момент його укладення договору не заперечувала свого вільного волевиявлення та своєї вільної згоди щодо всіх умов даного Кредитного договору.

На підстав викладеного суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оспорюванні умови договору не суперечать Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

Оскільки чоловік ОСОБА_4 ОСОБА_5 надав згоду на взяття позики, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань: повернення позики покладається солідарно на співвідповідачів (ч. 3 ст. 61 СК України).

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при постановленні ухвали та задоволення заяви не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

А.П. Бабій