АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

05 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва під головуванням судді Куренкова Є.С. від 21.10.2015 року позов задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_5 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; виділено у власність ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 1827 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Не погодившись з таким вирішенням спору ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про зміну рішення суду в частині визначення розміру судового збору, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача. Вважає, що вказана сума судового збору суперечить ст. 88 ЦПК України, а тому підлягає зменшенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу відповідача підтримав з підстав, наведених в ній, апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану від імені та в інтересах ОСОБА_4 просив відхилити.

ОСОБА_3, яка є представником ОСОБА_4, просила апеляційну скаргу позивача задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній повний текст рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2015 р., а наявна лише вступна і резолютивна частина вказаного рішення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставина, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, оскільки в порушення ст. 215 ЦПК України в матеріалах справи наявна лише вступна і резолютивна частина рішення суду.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.2006 року, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2014 р. шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу ними було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.09.2010 р.

У позовній заяві ОСОБА_4 стверджувала, що починаючи з вересня 2012 року вона проживала окремо від відповідача, а їх спільна дитина знаходилася на повному її утриманні. Відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дитини ухилявся.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.11.2014 р. з ОСОБА_2 стягнуто на корсить ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття у розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Як вказує позивачка, на сьогодні відповідач відмовляється у добровільному порядку визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, й тому вона просить суд відступити від засад рівності часток подружжя у їх спільному майні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

У відповідності до ч.2 ст.372 ЦК України у деяких випадках частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення, за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п.30 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», під обставинами, що мають істотне значення для справи при вирішення спору про поділ майна, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, нею не було доведено ту обставину, що відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина. Окрім того, суду не було надано доказів на підтвердження тієї обставини, що розмір аліментів, визначений судом, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, а відтак, колегія суддів вважає, що вимоги про збільшення частки майна дружини у спільній сумісній власності є необґрунтованими та недоведеними.

З огляду на встановлені обставини колегія суддів вважає ,що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і їх частки у праві власності на неї є рівними,а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з ухваленням нового рішення про визнання права власності за кожною з сторін на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частнини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з таких положень процесуального закону з відповідача на користь позивачки належить стягнути 2 436,00 грн. у відшкодування понесених нею витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: Позов задовольнити частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2 436,00 грн. сплаченого судового збору.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/6570/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7305/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Куренков Є.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.