УхвалА

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою Одеського міського управління юстиції на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона згідно договору дарування від 15 грудня 1992 року є власником 67/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 згідно договору дарування від 11 березня 1989 року належать 33/100 частин вищевказаного будинку. У 2004 році ОСОБА_5 зруйнував кімнату площею 21 кв. м, що була частиною зазначеного вище житлового будинку і знаходилась у його користуванні та побудував на її місці, а також зайняв прилеглу територію, житловий будинок літ. «М».

26 квітня 2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Приваловим Є.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки: 93/100 на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, на підставі даного рішення державного реєстратора було видано свідоцтво про право власності від 26 квітня 2013 року ОСОБА_5 на 93/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Здійснено державну реєстрацію права власності на 93/100 частин спірного домоволодіння, що складаються з житлового будинку літ. «М» у державному реєстрі речових прав від 22 квітня 2013 року.

Вказувала про те, що рішення державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ПриваловаЄ.Є. від 26 квітня 2013 року та свідоцтво про право власності від 26 квітня 2013 року є такими, що порушують її права, як власника нерухомого майна.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Привалова Є.Є. від 26 квітня 2013 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 26 квітня 2013 року на спірний будинок; скасувати державну реєстрацію права власності на 93/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що складаються з житлового будинку літ. «М» у державному реєстрі речових прав від 22 квітня 2013 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Привалова Є.Є. від 26 квітня 2013 року, щодо проведення державної реєстрації права власності форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки: 93/100 на домоволодіння, що розташоване: АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_5, відкриття розділу у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об'єкт нерухомого майна.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності від 26 квітня 2013 року про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції державним реєстратором Приваловою Є.Є. - ОСОБА_5 - на об'єкт: 93/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, що складаються з житлового будинку літ. «М» - повністю, житловою площею 108,2 кв м, загальною площею 268,7 кв м.

Скасовано державну реєстрацію права власності на об'єкт: 93/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, що складаються з житлового будинку літ. «М» - повністю, житловою площею 108,2 кв м, загальною площею 268,7 кв м у державному реєстрі речових прав від 22 квітня 2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 скасовано. У задоволенні позову у цій частині відмовлено. У решті рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Одеське міське управління юстиції в особі реєстраційної служби, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 (апеляційний суд відмовив у вимозі про скасування державної реєстрації права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 і в цій частині рішення не оскаржується), суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що преюдиційним рішенням суду від 28 жовтня 2011 року ОСОБА_5 відмовлено у позові до ОСОБА_4 про визнання права власності на 93/100 частин спірного будинку (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), у ході розгляду якого було встановлено відсутність згоди ОСОБА_4 на збільшення частки у будинку (а.с. 28-29, т. 1). Незважаючи на це та наявність судового спору між сторонами щодо реконструкції, у тому числі будівництва нового житлового будинку під літ. «М», державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію та видав відповідачу свідоцтво про право власності на 93/100 частин домоволодіння, при тому, що суди вже відмовили ОСОБА_5 у цих вимогах. Посилання на згоду ОСОБА_4 із розрахунком часток у житловому будинку у заявах від 20 червня 2002 року та від 12 жовтня 2010 року безпідставні, так як преюдиційними судовими рішеннями від 28 жовтня 2011 року і 18 грудня 2012 року (ухваленими пізніше цих заяв) безспірно встановлено відсутність згоди позивачки на збільшення частки у будинку відповідача.

При розгляді справи суди вірно застосували положення ст. ст. 356, 393 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про підсудність спору адміністративним судам безпідставні, так як зазначені доводи були предметом судового дослідження і ухвалою апеляційного суду Одеської області від 2 червня 2015 року визначено, що спір належить до цивільної юрисдикції (а.с. 70, т. 2).

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки між сторонами виник спір про право власності, а, крім того, судами було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі і такі судові рішення залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2014 року.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Одеського міського управління юстиції в особі реєстраційної служби відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2015 року у не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

О.В.Закропивний