Справа № 175/4209/15-ц
Провадження № 2/175/1683/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в :

Позивачка у судовому засіданні підтримала предявлені вимоги у повному обсязі та просила припинити за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок №27-В по вул. Короткій в м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровська область та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 10 вересня 2010 року на вищевказане домоволодіння.

В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 (другого чоловіка спадкодавці) спірний будинок №27 «в» по вулиці Короткій в м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, який в свою чергу обманним шляхом прийняв спадщину після ОСОБА_5, померлої 10 вересня 2010 року, у звязку з чим вона, як спадкоємець за заповітом, не має можливості оформити право власності на спадкове майно, що відкрилось за заповітом після смерті ОСОБА_5

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти предявленого позову у повному обсязі, про що надав відповідні письмові заперечення у яких просив відмовити задоволенні вимог ОСОБА_1

Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, за таких обставин вважаю за можливе справу розглянути без їх участі.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, ухваленого по цивільній справі 175/4821/14-ц від 19.11.2014 року за ОСОБА_7 було визнано право власності на самочинно збудоване домоволодіння №27-«в» по вулиці Короткій у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Після чого, 26.12.2014 року ОСОБА_7 уклав із ОСОБА_6 договір купівлі-продажу житлового будинку №27-«в» по вулиці Короткій у місті Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №863, і даний договір ніким не оспорювався та не скасовувався, тому на сьогоднішній день є єдиним власником вищезазначеного домоволодіння.

Крім того, посилання позивачки ОСОБА_1 у своїх доводах на те, що спадкодавцем, разом з її чоловіком, було збудовано спірний будинок у 1989 році та що саме в цьому домоволодінні подружжя ОСОБА_7 проживало з жовтня 1990 року, а ОСОБА_7, у свою чергу, не будував вищезазначене домоволодіння та не робив у ньому поточні ремонти.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.11.2014 року було встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у 1990 році зруйнували глиняний будинок який був збудований ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та на вказаній земельній ділянці ними самочинно було розпочато будівництво нового домоволодіння, яке було завершене будівництвом ОСОБА_7 вже після смерті його дружини ОСОБА_5.

Так, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно, відповідно до закону підлягає державній реєстрації і право власності виникає з моменту такої реєстрації.

За таких обставин, у ОСОБА_5 за свого життя, не виникло та не могло виникнути право власності на 1/2 частину спірного будинку, який ще не був введений в експлуатацію, тобто на день смерті ОСОБА_5 їй не належало право власності на 1/2 частину домоволодіння 27-«в» по вул. Короткій в м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, а тому воно не може входити до складу спадщини і не є об'єктом спадкування.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України «Самочинне будівництво» особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п. 15 ППВСУ №5 від 07.02.2014 року до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно, відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну його підставу. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

У частині 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, з якими вона повязує можливість припинення за відповідачем права власності на спірне майно, зокрема не надано доказів того, що договір купівлі-продажу житлового будинку №27-«в» по вулиці Короткій у місті Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №863, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 визнавався недійсним чи скасовувався, в результаті чого право власності на спірне майно набуте відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства і підстав для його скасування відсутні.

Враховуючи, що покладені позивачем в основу позову норми матеріального права не можуть бути самостійною підставою для припинення права власності на майно за відповідачем, а правових підстав для задоволення позову не вбачається, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивачки.

Керуючись ст. 16, 386, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 79, 88, 212, 214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок позивачки ОСОБА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров