Справа № 464/8870/15-ц
пр.№ 2/464/383/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі : головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кравс С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про спростування недостовірної інформації, -

в с т а н о в и в :

позивачка звернулась до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просить визнати недостовірною негативну інформацію поширену про неї відповідачами у матеріалах ЖЕО № 3062 від 01.04.2015 року, ЖЕО № 11928 від 11.12.2014 року, а саме «в квартирі розвела антисанітарію…собак не годувала… спалює невідомі речі… припинити вогонь в квартирі вона не реагує… до себе в помешкання нікого не пускає» (ЖЕО № 3062); «сусідка хуліганить» (ЖЕО № 11925); «звернення…безпідставні» (ЖЕО № 3062); зобовязати відповідачів спростувати вказану інформацію та стягнути з відповідача ОСОБА_3 900 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачами в ЖЕО № 3062 від 01.04.2015 року, ЖЕО № 11928 від 11.12.2014 року поширено відносно неї інформацію яка є недостовірною. Інформація поширена про неї відповідачами у матеріалах ЖЕО № 3062 від 01.04.2015 року, ЖЕО № 11928 від 11.12.2014 року, а саме «в квартирі розвела антисанітарію…собак не годувала… спалює невідомі речі… припинити вогонь в квартирі вона не реагує… до себе в помешкання нікого не пускає» (ЖЕО № 3062); «сусідка хуліганить» (ЖЕО № 11925); «звернення…безпідставні» (ЖЕО № 3062) не відповідає дійсності, оскільки жодних зазначених дій вона вчиняла. В Сихівському відділі НП ГУ НП у Львівській області відкрито кримінальне провадження, де вона визнана потерпілою. В матеріалах справи є дві довідки із Сихівського відділу, де зазначено, що при неправомірній її госпіталізації «інформація яка б підтверджувала присутність будь-якого з працівників міліції Сихівського РВ 14.11.2012 року і 15.11.2012 року не має.» Особа, яка представлялася міліціонером та показувала посвідчення міліціонера на місці тих подій, була в цивільному. Більше того, в її присутності та у її квартирі таких випадків не було. Відповідач ОСОБА_4 не зрозумів належним чином її заяву «приходили особи в цивільній формі одягу та представлялися співробітниками міліції. Такі факти мали місце в 2012 році та 2012 році» та посилаюсь на опитування ОСОБА_3 та на її відповіді. В ЖЕО № 3062 від 24.03.2015 р. є її попередня заява, але жодного результату по цій заяві не було. Тому повторно нею було написано клопотання, яке розглядав відповідач ОСОБА_4 В матеріалах ЖЕО немає жодного підтвердження викладеним у висновку недостовірним фактам, а також посилань на інші документи в інших ЖЕО, підтверджуючи ці факти, а саме «хворіє на психічні захворювання…, вчинки суперечать здоровому глузду.., в квартирі розвела антисанітарію, ..собак не годувала.., спалює невідомі речі…., припинити вогонь в квартирі вона не реагує, до себе в помешкання нікого не пускає». Відповідач ОСОБА_4 зробив свої висновки на підставі наклепу ОСОБА_3 та інших мешканців. У звязку чим просить визнати недостовірною інформацію відносно неї поширену у матеріалах ЖЕО № 3062 від 01.04.2015 року, ЖЕО № 11928 від 11.12.2014 року, зобовязати відповідачів спростувати вказану інформацію та стягнути з відповідача ОСОБА_3 9000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що ОСОБА_3 та інші мешканці будинку мають намір заволодіти її квартирою, а тому зазначають неправдиву інформацію. Будь-яких доказів, які б підтверджували поширену інформацію немає. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно ним у висновку від 01.04.2015 року вказано, що при перевірці матеріалів опитувалась ОСОБА_3, яка повідомила, що ОСОБА_6 жінка не врівноважена. Можливо хворіє на психічне захворювання, її вчинки суперечать здоровому глузду. ОСОБА_2 в своїй квартирі розвела антисанітарію. Деякий час утримувала близько пяти собак, яких не годувала. На кухні квартири спалює невідомі речі. Зазначена інформація викладена у висновку із наданих пояснень при перевірці звернення позивачки. Крім того, така є достовірною, оскільки мешканці будинку № 6 по вул. Хоткевича у м.Львові звернулись до Сихівського РВ і заявою в якій просять допомогти у вирішенні проблеми із ОСОБА_2, яка у відношенні до них веде себе дуже агресивно, в її квартирі така антисанітарія, що сморід розноситься по цілому підїзду. Актом від 30.03.2016 р. встановлено, що гаряча та холодна вода у її квартирі відсутня, квартира знаходиться у антисанітарному стані, мешканкою демонтовано ванну, умивальник, батареї, центральне опалення, двері в ванну та туалет відсутні. Відтак, вважає, що позов є безпідтсавним та просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що її опитував працівник міліції ОСОБА_4, якому вона повідомила відомі їй обставини щодо поведінки та особи ОСОБА_2, яка живе із нею в одному будинку. Про поведінку останньої було відомо не лише їй, а усім сусідам. ОСОБА_2 в своїй квартирі тримає собак, яких не годує, гуляти не виводить через що в квартирі антисанітарія, вночі починає гримати по батареях створюючи шум та заважаючи відпочивати. Зазначені факти їй відомі особисто, як і всім мешканцям будинку. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав .

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч.1 ст.270, ч.1 ст.275, ст.297, ст.299 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі, недоторканість своєї ділової репутації та захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Статтею 277 ЦК України передбачено спеціальний спосіб захисту, за яким фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, які містяться у постанові №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,, підставою для задоволення позовів зазначеної категорії є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п.15 цієї постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому, суспільному житті тощо) і яка на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В той же час, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Крім того, згідно роз»яснень вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, визначає характер такої інформації та з'ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Інформація, яка міститься в поясненнях відповідачки, містить ряд оціночних суджень, тобто, висловлювань, які не містять фактичних даних (посилань на конкретні дати, документи) та висловлені відповідачем в якості припущення.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Судом встановлено, що 01.04.2015 року старшим дільничним інспектором Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_4 розглянуто матеріали ЖЄО № 3062 від 24.03.2015 року та встановлено, що 24.03.2015 року в Сихівський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області надійшла заява ОСОБА_2, у якій вона повідомляє, що до неї приходила особа в цивільній формі одягу та представлялась працівником міліції. При перевірці матеріалів опитувалась ОСОБА_3, яка повідомила, що ОСОБА_6 жінка не врівноважена, можливо хворіє на психічне захворювання, мешканці їхнього будинку неодноразово звертались в ОВС з проханням допомогти скерувати ОСОБА_2 на лікування у Львівський міський психоневрологічний диспансер, так як її вчинки суперечать здоровому глузду, ОСОБА_2 в своїй квартирі розвела антисанітарію, деякий час утримувала близько пяти собак, яких не годувала, на кухні квартири спалює невідомі речі, дим проникає у помешкання мешканців будинку, які постійно скаржаться на ОСОБА_2, при неодноразових зверненнях до ОСОБА_2 припинити розводити вогонь в квартирі вона не реагує, до себе в помешкання нікого не пускає. Для перевірки вказаних фактів до позивачки неодноразово приходили співробітники міліції, як у форменому одязі так і без. За результати перевірки відповідачем ОСОБА_4 із погодженням з відповідачем ОСОБА_5 прийнято висновок про припинення перевірки заяви, а також про скерування запиту Головному лікарю Львівського міського психоневрологічного диспансеру з проханням доручити працівникам ввіреної йому установи обстежити ОСОБА_2, та у разі необхідності вжити заходів в межах своєї компетенції.

Як вбачається із заяви мешканців будинку № 6 по вул. Хоткевича у м.Львові до Сихівського РВ останні просять допомогти у вирішення проблеми із ОСОБА_2, яка дуже агресивна, в її квартирі страшна антисанітарія, сморід з її квартири розноситься по цілому підїзду, позивачка самовільно відєдналась від центрального опалення і обігріває квартиру газом. Вона знімає з газової плитки кришки з пальників, підпалює і полумя сягає такої висоти, що його можна побачити через вікно з вулиці. Іноді з її квартири доносяться запах паленого паперу і просочується дим. Таким чином, вона наражає весь будинок на небезпеку.

Актом комісії в складі представника ОСОБА_11 ОСОБА_12, спеціаліста першої категорії Сихівської районної адміністрації ОСОБА_13, керівника регіональної групи ПАТ «Львіворгрес» ОСОБА_12, сантехніка ОСОБА_14 встановлено, що гаряча та холодна вода у квартирі позивачки відсутня, у звязку із поломаними кранами на стояках у квартирі. Квартира №1а знаходиться у антисанітарному стані, мешканкою демонтовано ванну, умивальник, батареї, центральне опалення. Двері в ванну та туалет відсутні.

Із акту складеного комісією в складі ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_16, керівника ремонтної групи ОСОБА_12, сантехніка ОСОБА_14, вбачається, що ОСОБА_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності Сихіської районної адміністрації влаштувала скандал.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ствердили, що ОСОБА_2 є їхньою сусідкою, в квартирі останньої антисанітарія, вона утримує в квартирі собак, яких не годує та не вигулює, через що в квартирі постійний шум, до пізньої ночі стукає чимось в квартирі, заважаючи відпочивати. Вони неодноразово зверталися до Сихівського РВ з проханням вирішити вказану проблему. З квартири ОСОБА_2 періодично вдень та вночі чути крити, стуки та нецензурну лайку. Свідок ОСОБА_7, ствердила, що ОСОБА_6 жінка не врівноважена, можливо хворіє на психічне захворювання.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відомості викладені у матеріалах ЖЕО були зібрані у результаті перевірки звернення, відповідач ОСОБА_3 була опитана в процесі перевірки та повідомила про ті обставини, які були відомі їй особисто та підтверджені показаннями свідків, вказані висловлювання повідомлені відповідачкою в якості припущень, зважаючи на власну оцінку поведінки позивачки, тоюто є оцночними судженнями. Висновок від 01.04.2015 р. містить лише опис отриманих пояснень, а не твердження про зазначені факти. Вказана інформація не була спрямована на приниження честі, гідності, ділової репутації позивача, повідомлялася відповідачкою не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. Висновок по матеріалах ЖЕО № 11925 від 17.12.2014р. взагалі не містить зазначених позивачкою відомостей.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди). Така може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем, всупереч вимог ст.10, 60 ЦПК України не подано суду жодних доказів, які б свідчили про факт порушення її немайнових прав та заподіяння їй моральної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст. 19, 34, 68 Конституції України, ст.ст. 16, 94, 277, 1167 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про спростування недостовірної інформації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуюча