АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на нерухоме майно, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на нерухоме майно.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначила, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про її повторну неявку у судові засідання, оскільки вона не отримувала судових повісток у порядку передбаченому ст. 76 ЦПК України. Вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасування так, як винесена з порушенням вимог ст. 6 Європейської конвенції про права людини, та ч.2 ст.169 ЦПК України.

Справа № 759/11609/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9793/2016
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_6
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_7
В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у відповідності до вимог закону. Колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за його відсутності з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, оскільки неявка вказаної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про звернення стягнення на нерухоме майно.

Суд першої інстанції дійшов такого висновку, оскільки позивач будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, повторно не зявилася у судове засідання та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, судове засідання призначене на 28.03.2016 року було відкладено у звязку із неявкою позивача та необхідністю її виклику до суду на 19.04.2016 року. Про розгляд справи 28.03.2016 року позивач повідомлялась у відповідності до вимог закону, однак судове повідомлення вона не отримала, воно повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

У наступне судове засідання призначене на 19.04.2016 року позивач також не зявилася, про розгляд справи повідомлялася у відповідності до вимог закону (а.с.128), проте конверт про вручення поштового відправлення повторно повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Разом з тим, на адресу, зазначену ОСОБА_1 у позові направлялася телеграма - повідомлення про призначення судового засідання на 19.04.2016 року, однак остання адресату не доставлена, квартира зачинена, а адресат на пошту за телеграмою не зявляється (а.с.129).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи судові засідання неодноразово відкладалися саме у звязку із неявкою позивача. Так судові засідання були відкладені 24.12.2015 року, 01.02.2016 року, 29.02.2016 року, 28.03.2016 року. Повідомлення про вручення поштового відправлення відправлені на адресу ОСОБА_1 поверталися до суду без вручення адресату із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Тобто, суд (витрачаючи державні кошти) пять разів намагався належним чином повідомити ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду справи за її позовом. При цьому, суд направляв судові повідомлення позивачці про її виклик в судові засідання за адресою яку позивач сама зазначила у позові, як адресу свого проживання, але чотири рази позивач не отримувала зазначені судові повідомлення, в той час як відповідач (її представник постійно зявлялись в судові засідання).

Даний факт колегія суддів розцінює як зловживання позивачкою своїми правами та як навмисне затягування нею розгляду справи.

Посилання позивача на те, що вона не отримувала жодної повістки про призначення судового засідання за вказаною у позові адресою, а тому суд повинен був направляти їй зазначені повістки за адресою місця роботи, колегія суддів оцінює критично, оскільки звертаючись до суду із позовом, позивач зазначила у ньому адресу свого проживання: 04108, АДРЕСА_1, за якою їй і направлялися судові повістки, жодних заяв про надіслання поштової кореспонденції ОСОБА_1 за певною адресою матеріали справи не містять. Виклик через роботу здійснюється судом у випадку, коли суду невідомо місце проживання сторони у справі, в даному випадку суду було відомо місце проживання позивача і саме за цією адресою вона викликалась в судові засідання. Раніше (грудень 2015 року) позивач отримувала судові повідомлення саме за цією адресою.

Отже, позивач повинна була добросовісно користувалась своїми правами, цікавитися рухом справи, направити в судове засідання свого представника, чого нею зроблено не було. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції (викликаючи позивачку пять разів) зробив все можливе для того, що б повідомити позивача належним чином про час та місце судового розгляду, але якщо особа навмисно не отримує судові повідомлення, у суду відсутні можливості вручити такій особі виклик до суду.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, (яка пять разів зявлялась до суду) так і до позивача. Зокрема, у п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та у п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі « Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справах в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, суд першої інстанції створив необхідні умови для використання своїх процесуальних прав та обовязків, в свою чергу порушення обовязків які покладені на позивача призвело до залишення позову без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд не позбавив позивачку доступу до правосуддя, а сама позивачка навмисно не зявлялась в судові засідання та затягувала розгляд даної справи, зловживаючи своїми правами та використовуючи недосконалість вимог Цивільного процесуального Кодексу України.

Крім того, позивач не позбавлена права та можливості предявити до суду аналогічну позовну заяву, тобто її право на доступ до правосуддя судом не порушено.

Таким чином, залишаючи без розгляду вищевказану позовну заяву у даній справі, суд першої інстанції діяв згідно норм процесуального закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, тому підстав для скасування ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а постановлену судом ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: