Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Бойка О.Ю., при секретарі Крижко Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального і морального збитку,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 110 000 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., понесені судові витрати, а також витрати понесені за оплату юридичної допомоги по складанню позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2013 року, позивач позичив в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 39 000 грн., на підставі чого ОСОБА_2 у присутності двох свідків написав ОСОБА_1 розписку про те, що зазначені грошові кошти зобовязується повернути у строк до 29.06.2013 року.

Позивач зазначив, що у визначений сторонами строк, а саме 29.06.2013 року, відповідач грошові кошти у розмірі 39 000 грн. не повернув, у вязку з чим, своїми неправомірними діями з урахуванням індексу інфляції і курсу валют заподіяв ОСОБА_1 матеріальний збиток в розмірі 110 000 грн.

До всього позивач зазначив, що йому було спричинено матеріальний збиток у розмірі 50 000 грн., який полягав у постійних нервуваннях з приводу неповерненої грошової суми.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх у повному обсязі, зазначивши, що до останнього чекали від відповідача повернення боргу.

Відповідач та його представник позовні вимоги заперечили, просили в їх задоволенні відмовити, оскільки кошти відповідач брав на придбання виробничих станків.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2013 року, позивач позичив в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 39 000 грн. зі строком повернення до 29.06.2013 року, що підтверджується розпискою складеною та підписаною відповідачем ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідачем не були повернуті ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі зазначеному у розписці.

Відповідач ніяких заходів з погашення заборгованості за час розгляду справи не здійснював.

Позивач позовні вимоги не збільшував.

За вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч 1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи, що неналежне виконання відповідачем зобовязань за підписаною та складеною ним розпискою, підтверджене доказами, та показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтвердили факт того, що ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 39 000 грн. та виходячи із встановлених ст.526 ЦК України загальних умов виконання зобов'язання і передбаченого ст.629 ЦК України принципу обовязковості договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 39000 грн.

В позовній заяві представником зазначено, що в результаті неправомірних дій відповідача його довірителю завдано матеріального збитку в суму 110000 грн. При цьому позивач та його представник ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не зазначили з чого складається така сума боргу, не вказали з чого вони виходили визначаючи її розмір.

За вказаних обставин, у звязку з недоведеністю, зокрема, наявності матеріального збитку, ненадання його розрахунку суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 15, 16, 23, 611 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 із змінами від 25.05.2001 року №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Одночасно суди повинні зясовувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх з тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Проте, позивачем не надано конкретних фактів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань та не надано належних доказів.

Згідно квитанції №25 від 04.11.2015 року, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати, а саме сплачений до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального і морального збитку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 39000 грн., судовий збір у розмірі 384 грн., а всього стягнути 39384 (тридцять девять тисяч триста вісімдесят чотири) грн.

В задоволенні інших позовних вимог по компенсації моральної шкоди та стягненню іншої частини матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко