Справа № 459/3403/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Кріль М.Д.

при секретарі Данилів О.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

представника органу опіки та піклування ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

Позивач в жовтні 2015 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що 24.11.2001 року був зареєстрований шлюб з відповідачкою. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. У серпні 2015 році шлюбні відносини між ними були припинені, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідачка покинула його і дітей та поселилася окремо, вона постійно нехтувала сімейними цінностями, з її ініціативи постійно виникали сварки, свідками яких ставали їх діти. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Діти зареєстровані та проживають разом з ним. Просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати та визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з ним.

ОСОБА_3 в січні 2016 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2001 року. На даний час на розгляді Червоноградського міського суду перебуває справа про розірвання шлюбу. Від подружнього життя в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6, 09.05.2002 року та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Для того щоб не травмувати дітей суперечками та непорозуміннями які виникають між нею та відповідачем, вона перейшла проживати до своєї матері. Після припинення фактичних шлюбних відносин вони продовжили з відповідачем виховувати дітей, діти проживають то з нею, то з відповідачем. Просить їх неповнолітніх дітей залишити проживати з нею.

Ухвалою суду від 10.03.2016 року вказані позови обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, позивач суду пояснив, що вони з відповідачкою з 24 серпня 2015 року разом не проживають, відповідачка забрала свої речі, забрала дітей та пішла проживати в готель. На наступний день вона залишила дітей в готелі одних і пішла на роботу, він дітей з готелю забрав до себе додому. Потім відповідачка зняла квартиру. Вони домовилися в усній формі про те, що діти будуть проживати з ним, а вона на вихідні буде забирати їх до себе. Вона їх брала в суботу в обід і приводила в неділю зранку, деколи дітей відвідувала в нього вдома. Діти зареєстровані з ним, де і проживають. Молодшого сина в садок відводить він, старший син або його мати. Старший син хоче проживати з ним. Він готує дітям їду, одягає їх. До серпня 2015 року відповідачка готувала їжу для сім'ї, прала одяг, доглядала за дітьми, але не в повній мірі приділяла їм увагу. Ключ від квартири відповідачка віддала старшому сину, квартира є трикімнатною і в ній проживає лише він та діти. В них в сім'ї часто виникали сварки, відповідачка неодноразово покидала сім'ю на нетривалий час, завжди дітей забирала до своєї матері, коли його покидала сказала, що вже не любить і що не проти розірвати шлюб. Він просив відповідачку повернутися додому.

Відповідачка та її представник позов ОСОБА_1 визнали частково, свій позов ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі. Крім того, відповідачка пояснила, що на розірвання шлюбу згодна, а щодо місця проживання дітей з позивачем заперечила, так як бажає щоб діти проживали з нею. Вказала, що до серпня 2015 року в сім'ї часто виникали сварки, позивач не приділяв їй уваги, грошей їй на утримання дітей не давав, а сам купував продукти. В основному вона витрачала свої кошти, а дітей одягала мати позивача. В матері чотири кімнатна квартира в якій зареєстровані вона, мама та брат, однак останній в квартирі фактично не проживає. В суботу та неділю вона дітей забирає до себе, вони з позивачем разом займаються вихованням дітей. В квартирі, де вона проживає, є всі умови для проживання дітей, вона фінансово спроможна утримувати їх. Були випадки, що відповідача в нічний час викликали на роботу, його мати постійно втручалася в їх сімейне життя. Домовленість між ними була про те, що вона на вихідних буде забирати дітей, вона не хоче щоб позивач виховував меншого сина.

Представник органу опіки та піклування суду пояснила, що на засіданні комісії було заслухано думку старшого сина, який повідомив, що бажає проживати з батьком, а з матірю бажає спілкуватися. Так як у обох батьків стабільний високий дохід, належній умови проживання, орган опіки та піклування прийшов до висновку, що вирішення питання місця проживання дітей слід покласти на думку суду. Рішення органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер.

Дослідивши докази суд встановив слідуюче.

Позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.11.2001 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-СГ № 104946.

Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей:

-ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,

-ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копіями свідоцтв про їх народження.

В сімї виникають сварки, подружнє життя у них не склалося, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, з серпня 2015 року разом не проживають.

Суд вважає, що сімя сторін розпалась остаточно, збереження сімї не відповідало б інтересам позивача.

Враховуючи наведене суд вважає позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення відповідно до ст.112 СК України.

Крім того, відповідно до копії актів складених комісією КП «Червонограджитлокомунсервіс» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично не проживає і не зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4, остання зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5. Діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 28.01.2016 року про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини, комісія вирішила питання про місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, покласти на думку суду.

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини № 7 від 12.01.2016 року, комісія встановила, що батько та мати мають стабільний дохід, задовільні житлово-побутові умови проживання, прихильно ставляться до дітей та хочуть їх виховувати, діти люблять своїх батьків.

Син сторін ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, повідомив в письмовій формі про те, що він хоче проживати з батьком. З матірю він бажає спілкуватися та провідувати її у вихідні дні.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1989 року і яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року: «Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р.: малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що старший син сторін досяг 14 річного віку і вправі сам визначати своє місце проживання, крім того, в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що їх меншого сина необхідно розлучити з матірю, суд вважає позови сторін такими, що підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 24 листопада 2001 року , відділом РАГС Червоноградського міського управління юстиції (запис № 479) розірвати.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідачці залишити шлюбне прізвище ОСОБА_3

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволити частково.

Місце проживання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9, визначити за місцем проживання його матері ОСОБА_3.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551 грн. 21 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя: М. Д. Кріль