Справа № 372/1114/14 Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/26/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 4 18.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Даценко Л.М., Верланова С.М.,
при секретарі:Нагорній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначав, що з 03 серпня 1990 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 травня 2011 року шлюб між ними розірваний.

З 2006 року відповідач не працювала, знаходилась на утриманні позивача, займалась домашнім господарством. На придбання спірних об'єктів витрачались лише кошти, зароблені позивачем. Станом на день звернення до суду спірними об'єктами користується відповідач. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за його кошти у 2006 році був придбаний автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA д/н НОМЕР_4, а також побудований житловий будинок за адресою АДРЕСА_1. Також здійснено будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1, за рахунок коштів ОСОБА_6 та за рахунок коштів отриманих від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі рішення Української міської ради від 10 квітня 2001 року ОСОБА_6 була отримана земельна ділянка площею 0,099 га, розташована на території Української міської ради в с/т «Луговий». Крім того, ОСОБА_6 01 вересня 2006 року згідно договору купівлі - продажу була придбана земельна ділянка площею 0,0520 га, розташована на території Української міської ради, с/т «Монтажник».

ОСОБА_6 зазначав, що всі зазначені об'єкти були набуті сторонами в процесі шлюбних відносин та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив: визнати за ним: право власності на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; право власності на 1/2 частину автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA, державний номерний знак НОМЕР_4; право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0520 га, розташованої за адресою: Українська міська рада, СТ «Монтажник», кадастровий номер НОМЕР_5; право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,099 га, розташованої за адресою: Українська міська рада, СТ «Луговий».

В свою чергу ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з початку 2007 року між нею та ОСОБА_6 шлюбні відносини були припинені, спільне господарство ними не велось, у кожного був особистий бюджет.

Зазначала, що позивач ОСОБА_6 08 квітня 2011 року звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу і шлюб між ними був розірваний.

Садовий будинок побудований на земельній ділянці, яка подарована їй матір'ю ОСОБА_7, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 21 вересня 2002 року і зареєстрований в реєстрі № 756 від 02 жовтня 2002 року, і на земельній ділянці, яка подарована її батьком ОСОБА_8, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 17 серпня 2002 року. Також зазначала, що спірний садовий будинок побудований особисто нею і її матір'ю ОСОБА_7, яка значиться 3-ю особою без самостійних вимог за зустрічною позовною заявою, за кошти її матері та в силу статті 57 СК України не підлягає поділу.

Земельна ділянка площею 0,099 га, яка розташована за адресою: Українська міська рада, СТ «Луговий», набута нею за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації і в силу ст. 57 СК України є її особистою власністю.

Що стосується визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA д/н AI 94-57 ВВ, який був куплений до припинення шлюбних відносин і окремого проживання, не заперечує стосовно його поділу.

Також зазначала, що позивачем за кошти, нажиті в шлюбі, 12 червня 2007 року вчинений договір купівлі-продажу автомобіля Ssang Yong Kyron номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, що підтверджується договором №12-06/07 КГ-21 від 12 червня 2007 року і рахунком №612 від 04 червня 2007 року

Посилаючись на норми Цивільного та Сімейного Кодексів України, просила суд: відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_6, що стосується визнання за ним права власності на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; відмовити у задоволені позовних вимог, що стосується визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,099 га, яка розташована на території Української міської ради в с/т «Луговий»; відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_6, що стосується визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0520 га, яка розташована на території Української міської ради, с/т «Монтажник»; стягнути з ОСОБА_6 на її користь компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля Ssang Yong Kyron номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, а саме 92 948,63 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на 1/2 частину автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA, державний номерний знак НОМЕР_3, право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0520 га, розташованої за адресою: Українська міська рада СТ «Монтажник», кадастровий номер НОМЕР_5. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,099 га, розташованої за адресою: Українська міська рада СТ «Луговий».

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,099 га, розташованої за адресою: Українська міська рада СТ «Луговий» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,099 га, розташованої за адресою: Українська міська рада СТ «Луговий» - відмовити.

В решті рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року рішення апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на ? частину садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Отже, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 в частині поділу садового будинку просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову в цій частині посилаючись на порушенням судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга, в частині поділу садового будинку, не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.08.1990 року ОСОБА_6 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 травня 2011 року.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічний режим майна, набутого особами за час шлюбу, встановлювався нормою статті 22 КпШС України.

З огляду на це, вирішуючи спори між подружжям щодо майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого ними майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_6 і ОСОБА_6, крім іншого майна, набули у власність садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовами, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 просили поділити спільне майно за запропонованим кожним з них варіантом.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову в частині поділу садового будинку, суд першої інстанції виходив із того, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає розподілу між ними.

Рішенням Апеляційного суду від 16 грудня 2014 року рішення першої інстанції в частині визнання права власності ОСОБА_6 на 1/2 частину садового будинку залишено без змін.

Проте рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 16 грудня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на ? частину садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 було скасовано виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була; відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні; роботи чи належно; затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Садовий будинок побудовано сторонами під час шлюбу. Рішенням виконавчого комітету Української міської ради від 25 листопада 2010 року право власності на будинок оформлено на ім'я ОСОБА_6, а 13 грудня 2010 року їй видано свідоцтво про право власності (а.с. 65-76, т. 1).

Інвентаризаційним обстеженням від 04 серпня 2014 року встановлено, що цей будинок зазнав самочинної реконструкції, зокрема, було побудовано мансардний поверх. Загальна площа внаслідок перепланування збільшилася на 32,8 кв.м (а.с. 243, т. 1).

За таких обставин ВССУ дійшов висновку, що вищевизначене апеляційним судом враховано не було і що визнаючи за ОСОБА_6 право власності на ? частину садового будинку, апеляційний суд не звернув уваги, що нерухоме майно реконструйоване самочинно, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, право на яке не зареєстроване у встановленому порядку.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На виконання ухвали ВССУ та з метою повного та всебічного з»ясування обставин справи, за клопотанням представника ОСОБА_6, ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2015 року призначено у вказаній справі судову будівельно - технічну експертизу.

02 березня 2016 року на адресу Апеляційного суду Київської області надійшли матеріали вказаної справи від Незалежного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку експерта №8574 від 26 лютого 2016 року встановлено, що в садовому будинку АДРЕСА_1 роботи по реконструкції будинку шляхом добудови нового мансардного поверху після 2010 року не проводилися.

Також експертом було встановлено, що елемент будинку - мансарда не є новоствореним об»єктом (прибудовою) і даний елемент будинку був створений одразу при будівництві будинку, однак він відсутній у технічному паспорті на будинок за 2010 рік, натомість був зазначений у технічному паспорті на будинок за 2014 рік.

Крім того, експертом було встановлено, що в плануванні цокольного, першого та другого поверхів садового будинку відбулися зміни (різна нумерація експлікації приміщень, незначні відхилення площі приміщень).

Однак, як вбачається з висновку експерта зазначені зміни є незначними, з чим погодилися сторони в судовому засіданні і пояснили, що виникли вони внаслідок проведених у будинку внутрішніх ремонтних робіт.

Отже, враховуючи зазначені висновки експерта, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 з приводу проведення нею після розлучення реконструкції будинку шляхом добудови мансардного поверху є необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються встановленими обставинами справи.

Крім того, колегія суддів критично розцінює доводи апеляційної скарги, що після реконструкції площа будинку зазнала істотних змін і була збільшена на 32, 8 м.кв., оскільки, як було встановлено експертом, у технічному паспорті за 2010 рік відсутній план мансардного поверху, незважаючи на його існування станом на час отримання свідоцтва про право власності, однак його було зазначено у технічному паспорті за 2014 рік, а отже, і загальна площа будинку, у зв»язку з цим збільшилася.

Також, колегією суддів розцінюються критично доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази 3-ї особи ОСОБА_7, яка указала, що спірний будинок було збудовано за її кошти, оскільки надані до матеріалів справи документи (накладні, товарні чеки та інше) у більшості є безіменними, тобто іх не можна ідентифікувати. З них також не вбачається хто саме їх оплатив і за чиї гроші.

Що ж стосується наданих квитанції на ім»я ОСОБА_7, то вони колегією суддів також розцінюються критично, оскільки будь-яких доказів, що придбані нею товари були використані саме для будівництва спірного будинку відсутні.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7, вона мала намір проживати у цьому будинку і фактично у них була домовленість про те, що у будинку буде її частина, однак доказів цього вона надати не може. Не може вона, також, надати докази того, що саме її кошти було витрачено на будівництво спірного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині поділу садового будинку та ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, так як в ній не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Отже, на думку колегії суддів рішення суду відповідає вимогам закону і підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в частині визнання права власності на садовий будинок - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року в частині визнання права власності на садовий будинок - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

Л.М.Даценко