Справа № 344/9922/15-ц
Провадження № 22-ц/779/682/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:
головуючого Васильковського В.М.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретар Яковин М.Я.,

з участю:прокурорів Логінова В.О., Негрич Н.М.

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Міністерства оборони України, Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Кабінету Міністрів України до ОСОБА_5 , третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Актуаріс» про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :
у липні 2015 року прокурор в інтересах держави звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що 19.07.2012 рішенням господарського суду Івано-Франківської області визнано за ТОВ «Актуаріс» право власності на земельну ділянку площею 5,5625 га по АДРЕСА_1 , яка відноситься до земель оборони. 08.11.2012 між ТОВ «Актуаріс» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,7 га по АДРЕСА_1 , що входить до складу цієї земельної ділянки. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 рішення господарського суду Івано-Франківської області скасовано, в позові ТОВ «Актуаріс» відмовлено. Оскільки вказана земельна ділянка вибула із власності держави поза її волею, просив визнати за державою в особі МО України право власності на земельну ділянку загальною площею 0,7 га по АДРЕСА_1 та витребувати від ОСОБА_5 вказану земельну ділянку на користь держави.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано за державою в особі Міністерства оборони України право державної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,7 га по АДРЕСА_1 . Витребувано від ОСОБА_5 на користь держави в особі Міністерства оборони України земельну ділянку, загальною площею 0,7 га по АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 4527,20 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 посилається на необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що постанова Львівського апеляційного господарського суду від 01.10.2014, якою рішення господарського суду Івано-Франківської області скасовано та відмовлено ТОВ «Актуаріс» в позові про визнання права власності на земельну ділянку, в яку входить спірна земельна ділянка, не є належним доказом за змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України, так як ОСОБА_5 у тій справі участі не приймав, будь-які обставини щодо нього не встановлювалися. Позивачами не доведено належність саме цієї земельної ділянки до земель оборони, адже ТОВ «Актуаріс» відчужило земельну ділянку за іншою адресою, ніж зазначену в державному акті позивачів. Крім того, не надано доказів оскарження чи скасування будь-яких рішень загальних зборів ТОВ «Актуаріс» щодо спірної земельної ділянки. Отже позивачами не доведено правомірність користування спірною земельною ділянкою. Суд не врахував, що спірна земельна ділянка на даний час правомірно перебуває у власності ОСОБА_5 , оскільки позивачами договір купівлі-продажу і державний акт на право власності ТОВ «Актуаріс» на земельну ділянку не оспорювався. Відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, а тому остання не може бути витребувана у нього. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у рішеннях про те, що самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна. Оскільки обраний позивачами спосіб захисту порушує право власності ОСОБА_5 , просить оскаржуване рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представники ОСОБА_5 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали, представники МО України Матлай Й.І., Івано-Франківської КЕЧ Шаріпова Я.С. та прокурори Логінов В.О., Негрич Н.М. доводи апеляційної скарги заперечили. Представники третіх осіб Кабінету Міністрів України і ТОВ «Актуаріс», належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з`явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2012 року задоволено позов ТОВ «Актуаріс» до ТОВ «Комфорт місто сервіс»; зокрема визнано за ТОВ «Актуаріс» право власності на земельну ділянку площею 5,5625 га (кадастровий номер :25:009:0158) по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення суду ТОВ «Актуаріс» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 5,5625 га (кадастровий номер :25:009:0158) по АДРЕСА_1 .

Згідно листа Держземагенства в м. Івано-Франківську на підставі заяви про поділ земельна ділянка площею 5,5625 га (кадастровий номер :25:009:0158) по АДРЕСА_1 поділена на дві окремі, а саме: площею 4,8625 га, кадастровий номер :25:009:0159 та площею 0,7000 га, кадастровий номер :25:009:0160.

08 листопада 2012 року ТОВ «Актуаріс» продало земельну ділянку площею 0,7000 га, кадастровий номер :25:009:0160, по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , який діяв від імені ОСОБА_5 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Воробчук Т.О., реєстровий № 1691.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01 жовтня 2014 року рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2012 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову ТОВ «Актуаріс» в задоволенні позову.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки, виділеною користувачу ВЧ НОМЕР_1 , яка відноситься до земель оборони, що стверджується Державним актом на право користування землею серія Б № 024794 від 1982 року, актами звірок управління Держземагенства в м. Івано-Франківську по формі 6-зем та входить до складу військового містечка № НОМЕР_2 . Вказана земельна ділянка на території Івано-Франківського гарнізону відведена Міністерству оборони на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 16.05.1947 року. Оскільки спірна земельна ділянка вибула із власності держави поза її волею, на підставі рішення суду, яке скасовано, відповідач не визнає право власності держави на земельну ділянку, тому вимоги про визнання права власності за державою в особі МО України на земельну ділянку площею 0,7

га по АДРЕСА_1 та її витребування у ОСОБА_5 , підлягають до задоволення.

Висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом правильно застосовано норми ст. ст. 330, 388 ЦК України про умови витребування майна у добросовісного набувача, ст. ст. 77, 80, 84 ЗК України щодо правового режиму земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, зокрема, землі оборони, а також положення Законів України "Про використання земель оборони", "Про збройні сили".

Суд врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 07.11.2012 у справі №6-107цс12, оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони та перебувала в державній власності до винесення рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2012 та її продаж відповідачу.

Жодних дій щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою Кабінетом Міністрів України не вчинялось. Суд першої інстанції залучив до участі в справі КМ України, представник якого ствердив, що будь-яких дозволів на її відчуження землекористувачу не надавалось.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції, оскільки при розгляді справи було встановлено, що жодних дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою Кабінетом Міністрів України не вчинялось, тобто така земельна ділянка вибула з володіння власника - Держави в особі Міністерства оборони України поза його волею, на підставі рішення суду, яке скасовано, тому вірним є висновок суду про наявність правових підстав для витребування зазначеної земельної ділянки від добросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність належності саме цієї земельної ділянки до земель оборони, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду від 01.10.2014 до складу землекористувача В/Ч НОМЕР_1 входить земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_2 , розташована за адресою АДРЕСА_1 , відведена на підставі постанови Ради Міністрів України № 695/024 від 16.05.1947 року.

ТОВ «Актуаріс» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку площею 5,5625 га (кадастровий номер :25:009:0158) по АДРЕСА_1 на підставі скасованого рішення господарського суду та по заяві про поділ земельна ділянка площею 5,5625 га з цим кадастровим номером поділена на дві окремі: площею 4,8625 га, кадастровий номер :25:009:0159 та площею 0,7000 га, кадастровий номер :25:009:0160. 08 листопада 2012 року ТОВ «Актуаріс» продало земельну ділянку площею 0,7000 га, кадастровий номер :25:009:0160, по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Щодо неврахування судом практики Європейського суду з прав людини, на що є посилання в апеляційній скарзі, то у даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_5 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

За змістом ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема, землі оборони.

За таких обставин, звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_5 полягає у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Натомість юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття судового рішення, яке в подальшому було скасоване, та наступного укладення договору купівлі-продажу. Тому посилання апелянта на порушення права власності відповідача в обраний позивачем спосіб не заслуговує на увагу.

Інші доводи, на які є посилання в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи і додаткового правового аналізу не потребують та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно встановивши обставини справи та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми і ухвалив законне й обгрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.
Судді: Беркій О.Ю.
Пнівчук О.В.