У Х В А Л А

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на заочне рішення Переяслав -Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 6 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 30 грудня 2014 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «ЛК «Автофінанс») укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль марки Chevrolet Captiva LT. Зазначає, що йому було роз'яснено, що одразу після сплати 10 % вартості автомобіля, що складає 36 873 грн, він та відповідач підпишуть усі необхідні документи і вже через кілька тижнів позивач зможе отримати автомобіль, при цьому сам обере його колір. Однак, через певний проміжок часу, на звернення позивача відповідач повідомив, що про передачу автомобіля можна буде говорити лише після того, як він сплатить 50 % його вартості та 3 % комісії, як зазначено у договорі та додатково повідомив, що сума 36 873 грн, яку він сплатив у день укладання договору, не зараховується до вартості автомобіля, а є платою за організаційні заходи при оформленні договору лізингу.

ОСОБА_4 вважає, що відповідач ввів його в оману не лише тим, що спонукав сплатити 10 % від вартості автомобіля, які ні при жодних умовах договору не буде зараховано до лізингових платежів, а й тим, що розмір лізингових платежів, куди входить і вартість автомобіля, залишається невизначеним, оскільки продавця ще не обрано і обирати його буде відповідач на власний розсуд, що суперечить закону та може поставити позивача у край невигідні умови. Ці та інші істотні умови договору позивач вважає несправедливими, такими що порушують принцип добросовісності, справедливості та рівності сторін. Таким чином, просив задовольнити позов.

Справа в апеляційному порядку переглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 6 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 січня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 30 грудня 2014 року, укладений між ТОВ «ЛК «Автофінанс» та ОСОБА_4 Стягнуто з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на користь ОСОБА_4 36 873 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «ЛК «Автофінанс» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги дають підстави вважати, що судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Б.І.Гулько

С.П. Штелик