Справа № 497/2152/15-ц
Провадження № 2/497/184/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2016 року Болградський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Раца В.А.

секретарі Божевій І.Д.

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з останнього боргу в сумі 231906,13 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 11595,30 грн., відсотки за прострочення повернення позики в розмірі 24350,14 грн. та сплачену суму судового збору в розмірі 2678,52 грн., мотивуючи тим, що 10.08.2011 року позивач позичив відповідачу 10000,00 доларів США строком до 10.09.2011 року під 5 відсотків, яку відповідач в добровільному порядку до цього часу не повернув.

Представник відповідача ОСОБА_2 10.03.2016 року надав до суду письмову заяву про застосування судом строку позовної давності, посилаючись на те, що борг він повернув вчасно, про що свідчить той факт, що позивачем більше чотирьох років не предявлялось до нього жодних вимог. На підставі пропуску строку позовної давності просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та наполягає на його задоволенні. З приводу заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності, пояснив суду, що позика надавалася відповідачу безстроково, а зазначений в розписці строк в один місяця лише щодо відсотків за позикою, тому вважає, що строк позовної давності не минув, оскільки за його вимогою щодо повернення його позики відповідач ухиляється.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності за заявою відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 1000.00 доларів США під 5 відсотків, строком на один місяць, що підтверджено розпискою від 10.08.2011 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з цим згідно вимогам ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність, а саме строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки.

Із зазначеної вище розписки вбачається, що відповідач взяв у борг у позивача грошову суму 10 тисяч доларів США на один місяць під 5 відсотків. Дата складання розписки зазначена 10.08.2011 року, тобто строк у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про повернення позики починається зі спливу місячного строку з дня надання відповідачу позики, а саме 11.09.2011 року і закінчується 11.09.2014 року.

Відповідно ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з цим позовом 31.08.2015 року, тобто після спливу строків позовної давності, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання представника позивача не те, що строк в один місяць зазначений у розписці стосується лише відсотків, а не самої суми боргу не знайшли свого підтвердження з тексту самої розписки, відповідно до якої відповідач написав власноруч, що бере у боргу у ОСОБА_3 10 тис. доларів на 1 місяць під 5 відсотків. Крім цього, в самому тексті позову позивач зазначає, що зазначену суму боргу відповідач мав повернути до 10.09.2011 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд відмовляє позивачу з задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,213-215,224 ЦПК України, ст.ст. 526,625,1046-1049 ЦК України, суд.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги, або в порядку ст. 294 ЦПК України. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя В.А. Раца