УХВАЛА

іменем україни

20 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 02 серпня 2007 року із ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, яким позивачка передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 в повне забезпечення виконання зобов'язань, які виникають із кредитного договору № 11-1/516к/07 від 02 серпня 2007 року. Після вчинення виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки проводилась в порядку, визначеному законодавством України, через державну виконавчу службу, 25 вересня 2012 року позивачем направлено, а 08 жовтня 2012 року відповідачкою отримано вимоги про добровільне виселення з квартири у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, однак добровільного звільнення приміщення не відбулося.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем (банком) скеровано 25 вересня 2012 року вимогу про добровільне виселення у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, яке отримано відповідачем 08 жовтня 2012 року.

Судами встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальний» (ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3укладений 02 серпня 2007 року кредитний договір № 11-1/516к-07 (а.с. 6).

У цей же день, 02 серпня 2007 року, відповідач в якості забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором передала в іпотеку позивачу квартиру АДРЕСА_6 (а. с. 11).

Зазначена квартира придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу 02 серпня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим № 6202 та зареєстрованого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 02 серпня 2007 року.

Як видно з матеріалів справи, в період дії кредитного договору позичальник не дотримувалась умов кредитного договору, у зв'язку із чим було звернуто стягнення на предмет іпотеки в порядку Закону України «Про виконавче провадження». У процесі проведення виконавчих дій на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником Сихівського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 від 28 вересня 2011 року,приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було видане ПАТ «Універсал Банк» свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 30 січня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 63 на квартиру № АДРЕСА_6.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки форма № 2 від 27 серпня 2012 року, виданої Львівським комунальним підприємством «Листопадове» Франківської районної Адміністрації м. Львів ОСОБА_3 не проживає та не зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 В довідці зазначено, що відповідно з наказом № 615 від 19 жовтня 2007 року, будинок № 5 знятий з балансу, квартира АДРЕСА_6 анульовано, згідно з наказом від 01 жовтня 2007 року рахується АДРЕСА_1. Здійснено перереєстрацію права власності в новому Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, де вказано кв. 1 (копія витягу від 29 липня 2014 року).

Відтак квартира АДРЕСА_6 і квартира АДРЕСА_1 - є одне й те саме приміщення, передане відповідачем в іпотеку позивачу, на яке пізніше було звернуто стягнення і право власності на яке набув позивач.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. ст. 317, 321 ЦК України).

Згідно зі ста. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не має доступу до зазначеної квартири, що підтверджують акти про відсутність доступу до приміщення (а. с. 17, 18), квартира зачинена.

Судами встановлено, що 07 липня 2013 року рішенням Франківського районного суду м. Львова задоволено позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення, яким виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Державним виконавцем Франківського ВДВС Львівського МУЮ Харко М.М. було примусово виконано рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 липня 2013 року та виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 про що складено відповідний акт державного виконавця, винесено постанову про закінчення виконаного провадження (а. с. 54), однак, як вказує позивач, відповідач самовільно заселився у квартиру після примусового виселення у процесі виконавчого провадження.

Суди обґрунтовано задовольнили позовні вимоги, оскільки відповідач, втративши право власності на спірну квартиру, втратив і складові цього права: володіння, користування, розпоряджання, а тому позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку із чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік