Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
Справа №377/257/16-ц

Провадження №2/377/153/16

16 травня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О., з участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 до державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -

УСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_2 в особі свого представника за довіреністю Рухляди О.В. звернувся до суду з названим позовом до ДСП «Чорнобильська АЕС» з вимогою ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 80 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок ушкодження здоров`я (встановлення стійкої втрати працездатності 80% та 2 групи інвалідності) у зв`язку з виконанням робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В обґрунтування позову позивач в особі свого представника посилався на те, що у 1988 році брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв`язку з чим експертним висновком Донецької регіональної міжвідомчої комісії 22.02.2011 р. був вперше встановлений причинний зв`язок його захворювання з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а 04.04.2011 р. висновком МСЕК його визнано інвалідом 2 групи з стійкою втратою 80% працездатності. Внаслідок цього йому заподіяно душевних страждань через необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, втрату здатності працювати та жити у подальшому повноцінним життям. Оскільки відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, то на підставі статей 1167 та 1187 ЦК України повинен відповідати за завдану йому моральну шкоду незалежно від його вини.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, які мотивував тим, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами спеціального законодавства, а саме Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно ст. 13 Закону держава взяла на себе відповідальність за: пошкодження здоров`я або втрату працездатності постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи; втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На підставі статті 48 Закону одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлено відповідальності держави у виді відшкодування моральної шкоди, а шкода, завдана внаслідок Чорнобильської катастрофи компенсується у вигляді виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю та права на отримання щорічної компенсації на оздоровлення. Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської АЕС катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави. Згідно статей 62 і 73 Господарського кодексу України підприємство є самостійним суб`єктом господарювання для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення господарської діяльності, а державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить. Враховуючи, що відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підстав для застосування при вирішенні спору статей 1167 та 1187 ЦК України, на які посилається позивач, немає. Оскільки ДСП «Чорнобильська АЕС» не відповідає по зобов`язанням держави, тому не може бути відповідачем за заявленим позовом. З цих підстав відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи і просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання позивачі особисто та їх представник не з`явились за наявності заяв про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обґрунтування, зазначені у поданих запереченнях.

З матеріалів справи встановлено, що згідно наданої копії архівної довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України по архівним документам військової частини № 49903 ОСОБА_2 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 09.08.1988 р. по 03.10.1988 р..

Експертним висновком Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії по установленню зв`язку захворювань, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 22 лютого 2011 року встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Висновком Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії № 5 від 04.04.2011 р. ОСОБА_2 з 24.03.2011 р. довічно встановлена друга група інвалідності з причини захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС з ступенем втрати професійної працездатності 80% та можливістю праці в спеціально створених умовах.

6 квітня 2011 року Донецькою облдержадміністрацією ОСОБА_2 видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з числа учасників ліквідації ЛНА на ЧАЕС (категорія 1) серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки від 18.03.2015 р. Чорнобильська атомна електростанція згідно з наказом Міністерства енергетики СРСР від 17.10.1986 р. № 6 «Про створення об`днання» з 10.10.1986 р. входила до складу виробничого об`єднання «Комбінат». Наказом Міністра атомної енергетики та промисловості СРСР від 16.01.1990 р. № 56 «Про розподіл об`єктів між ВО «Комбінат» та ВО «Чорнобильська АЕС» на базі Чорнобильської АЕС утворено підприємство ВО «Чорнобильська АЕС». Згідно з наказом Міністерства енергетики України від 22.09.1997 р. № 22 ВО «Чорнобильська АЕС» перейменовано у відокремлений підрозділ «Чорнобильська АЕС» державного підприємства НАЕК «Енергоатом». Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2011 р. № 399 ВП «Чорнобильська АЕС» перетворено в державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС».

При вирішенні спору відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного правового регулювання спірних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 73 цього Кодексу державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку та базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління (ч. 1).

Державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить (ч. 5).

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської АЕС катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за:

1)пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

2)втрату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою;

3)матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного

обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, всю відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас цим Законом не передбачено права постраждалих осіб на відшкодування моральної шкоди.

Пунктом першим частини другої статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1187 ЦК України визначає, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням радіоактивних речовин (частина перша). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє тим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).

Виходячи з того, що державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», яке є оператором ядерної установки, не відповідає за зобов`язаннями держави за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд погоджується з запереченнями відповідача про те, що немає підстав для застосування при вирішенні спору положень ст. 1167, 1187 ЦК України, на які посилається позивач в особі свого представника за довіреністю як на підставу своїх вимог.

За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 3, 4, 15, 109, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні у той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя А.С.Орел