Категорія 27 Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретарі:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_8» (далі-ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_9 звернулося до суду із вказаним позовом, зазначало, що 29.03.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та фізичною особою - резидентом України, яким є ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ВLаЖГА00022776, відповідно до якого ОСОБА_8 надав позичальнику кредит у розмірі 15 000 грн. терміном повернення 29.03.2014 року із щомісячною платою відсотків 15 % річних. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом становить 1,75% від суми Кредиту.

Відповідач порушив свої зобов'язання, щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом.

Станом на 05.08.2015 року загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості становить 44 625,63 грн., з яких: кредит - 3854,50 грн., відсотки - 1550,17 грн., комісія - 4200 грн., плата за пропуск платежів 35 020,96 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказані суми заборгованості.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № ВLаЖГА00022776 від 29.03.2011 року у сумі 19604,67 грн., в тому числі: кредит - 3854,50 грн., відсотки - 1550,17 грн., комісія - 4200 грн, плата за пропуск платежів 10 000 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На таке рішення представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду у частині позовних вимог про стягнення комісії та плати за пропуск платежів та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а в іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та фізичною особою - резидентом України, яким є ОСОБА_6 укладено кредитний договір № ВLаЖГА00022776.

Згідно пункту 1.2. Загальної частини Договору, Позивач надав Відповідачу грошові кошти, а Відповідач зобов'язався повернути Кредит та сплатити Банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі санкції. Сума Кредиту 15000 гривень, термін повернення Кредиту 29.03.2014 року. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 15% річних. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом становить 1,75% від суми Кредиту.

Відповідач порушив свої зобов'язання, щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом.

Загальна сума заборгованості згідно розрахунку наданого позивачем, станом на 05.08.2015 року становить 44 625,63 грн., з яких: кредит - 3854,50 грн., відсотки - 1550,17 грн., комісія - 4200 грн., плата за пропуск платежів 35 020,96 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо розмір плати за пропуск платежів на підставі ст.. 551 ч. 3 ЦК України підлягає зменшенню, позаяк він значно перевищує розмір збитків, тому позов підлягає до часткового задоволення.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегією суддів встановлено та не оспорюється сторонами, що 29.03.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі» ОСОБА_8» та ОСОБА_6 було укладено договір банківського обслуговування (кредитний договір) № ВLаЖГА00022776 на суму 15 000 грн. зі сплатою 15% річних, терміном повернення 29.03.2014 року (а.с. 3), а також наявність у ОСОБА_6 заборгованості з тіла кредиту в сумі 3854,50 грн. та відсотків в сумі 1550,17 грн.

Рішення суду оскаржується у частині позовних вимог про стягнення комісії та плати за пропуск платежів відповідно до вказаного кредитного договору.

Колегія суддів визнає аргументованими доводи апеляційної скарги у частині незаконного стягнення судом з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» комісії за управління кредитом у розмірі 4200 грн. з наступних підстав.

Згідно п. 2.4.2 договір банківського обслуговування (кредитного договору) № ВLаЖГА00022776 від 29.03.2011 року проценти та комісію за управління кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1 цього договору (а.с. 4).

Комісія за управління кредитом у графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами визначена у розмірі 262,50 грн. щомісячно (а.с. 7)

Відповідно до п. д) ч. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Постанова НБУ №168 від 10.05.2007 року містить аналогічні зобов'язальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину щодо сукупної вартості кредиту, тощо.

Окрім того пунктом 3.6. Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року передбачено, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до абз.3 ч. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що п. 2.4.2 вказаного договору є нікчемним та таким, що суперечить чинному законодавству, а відтак стягнення комісії за управління кредитом у сумі 4200 грн. є незаконним.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Колегія судів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що кредитним договором не передбачено такої фінансової санкції як «плати за пропуск платежів», оскільки стягувана сума фактично є пенею, що передбачено п.4.3 вказаного договору, а та обставина, що банк використав у своїй позовній заяві зазначений вище термін, жодним чином не змінює природу такої фінансової санкції. Так, відповідно до п.4.3 вказаного договору у випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не у повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (а саме неповернення чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління Кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого цим договором.

Згідно п. 4.4. цього ж договору застосування або незастосування пунктів цього Договору, якими встановлюються порядок нарахування та розміри (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне виконання Позичальником умов Договору , є правом Банку.

З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00022776 від 29.03.2011 року позичальника ОСОБА_6 вбачається, що починаючи з 30.03.2011 року ОСОБА_8 не нараховував пеню (плата за пропуск платежів) щомісячно, а нарахував пеню лише з 30.03.2015 року по 05.08.2015 року, тобто за 4 (чотири) останні місяці перед зверненням до суду (а.с. 10), при тому, що за період з 30.03.2015 року по 29.04.2015 року банком нарахована пеня в розмірі 30318,01 грн.

Тобто банк скористався своїм правом щодо не нарахування пені за період з 30.03.2011 року по 30.03.2015 рік, позаяк у наданому до позову розрахунку заборгованість з пені за цей період відсутня.

Для зясування всіх обставин у справі, колегією суддів було направлено запит в ПАТ «ВіЕйБі Банк» для отримання детального розрахунку та формули, за якою банк вирахував розмір пені, що мав бути сплачений згідно договору, укладеного між сторонами, за період з 30.03.2011 року по 05.08.2015 року.

17.06.2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» було надано новий розрахунок заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00022776 від 29.03.2011 року позичальника ОСОБА_6

Під час детального дослідження нового розрахунку заборгованості колегією суддів було зясовано, що він кардинально відрізняється від попередньо наданого розрахунку як по періодам нарахування пені, так і по сумам щомісячної заборгованості. Так, колегією встановлено, що за розрахунком від 22.06.2016 року нарахування пені ( плати за прострочення платежів) було здійснено за період з 01.03.2013 року, а не з 30.04.2015 року, як будо зазначено у першому розрахунку. Окрім того, в наданих суду розрахунках нараховані суми пені за останні чотири місяці перед зверненням до суду суттєво різняться між собою при тому, що розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками залишався незмінним.

Таким чином, надані Банком розрахунки заборгованості за кредитним договором зі сплати пені суперечать один одному, а тому не доводять правильність нарахування пені. Окрім того, у склад загальної заборгованості, на яку нараховувалась пеня, банком безпідставно включено суму заборгованості з комісії в сумі 4200 грн., з підстав, що зазначались вище, що також вказує на хибність розрахунку пені.

За таких обставин, колегія суддів визнає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги у частині того, що кредитним договором чітко не визначено порядок нарахування пені, розмір та строки її сплати, при цьому банком, незважаючи на пропозицію суду надати детальний розрахунок та формулу нарахування, не підтверджено обґрунтованість свої вимог (ст.57, ст.58 ЦПК України), а тому колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 пені слід відмовити.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00022776 від 29.03.2011 року з комісії в сумі 4200 грн. та пені в сумі 10 000 грн. та в цій частині слід ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

На підставі викладеного, керуючись Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 526, 530, 610, 611, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.1, 3, 57, 60, 303, 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2016 року у частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00022776 від 29.03.2011 року, а саме: комісії 4200 грн., плати за пропуск платежів 10 000 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по оплаті комісійних винагород у сумі 4200 грн. та пені у сумі 10 000 грн. відмовити.

В решті залишити рішення суду без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :