Справа № 459/1370/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Кріль М.Д.

при секретарі Данилів О.І.

розглянувши матеріали подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві на виїзд за межі України ОСОБА_1.

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції звернулася в суд із поданням про тимчасове обмеження права на виїзд за межі України ОСОБА_1, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження № ЄДРВП 50093485 по виконанню виконавчого листа № 462/2874/14-ц виданого 01.10.2014 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7900,00 грн. за договором позики від 11.11.2013 року. Протягом усього часу перебування виконавчого провадження у ВДВС заборгованість по вищевказаному судовому рішення не погашено. Просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, подання підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши зібрані матеріали, суд вважає, що подання підлягає до задоволення з слідуючих підстав:

Судом встановлено, що 17.12.2014 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 900 грн. боргу за договором позики від 11.11.2013 року, 237 грн. 3 % річних з простроченої суми заборгованості за договором позики від 11.11.2013 року.

08.02.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої було надіслано сторонам для відома та виконання. Боржнику було надано строк добровільного виконання рішення суду до 15.02.2016 року.

24.02.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

23.03.2013 року державним виконавцем було складено акт про те, що при виході на дільницю за місцем проживання боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі, боржник дверей квартири не відчинив, залишено виклик державного виконавця.

Як вбачається з копії поштового повідомлення про вручення, ОСОБА_1 отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржником здійснювалось будь-яке погашення заборгованості на користь стягувача.

З усього вищенаведеного вбачається, боржник вже досить тривалий час не виконує вимоги виконавчого документу, який перебуває у провадженні виконавчої служби.

Крім того, як вбачається з наданої, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, інформації щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_1, останній регулярно перетинає кордон України, зокрема востаннє 17.03.2016 року.

Згідно п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Як вбачається, відділом у повному обсязі були вжиті заходи (виконавчі дії) щодо примусового виконання виконавчих документів, які не дали позитивного результату щодо погашення по них заборгованості.

Відповідно до преамбули Закону України № 606-ХIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Відповідно до ст. 11 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, державний виконавець звернувся до суду з метою реалізації повноважень, наданих йому п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», якою до функцій органів державної виконавчої служби віднесено право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст.11).

Боржник, у встановлений йому строк для виконання зобовязань по виконавчому документі у добровільному порядку не виконав.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Крім інших покладених на органи Державної прикордонної служби України завдань, вони також мають право, зокрема, зясовувати підстави вїзду в Україну або виїзду з України, не пропускати через державний кордон України осіб без дійсних документів на право його перетинання, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, які мають невиконанні зобовязання покладених на них судовим рішенням, у тому числі і судовим наказом.

Відповідно до п.2 та п.5 ч.1 ст. 6 Закону України № 3858-XII від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» - громадянину України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо: діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України та/або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Отже, наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, судовим наказом, тощо, є підставою для обмеження їй у праві виїзду за межі України.

Суд вважає, що державним виконавцем доведений факт ухилення боржника від виконання зобовязань за виконавчим документом, так як ОСОБА_1 не вчинив належних дій щодо погашення своїх зобовязань, систематично виїжджає за межі України, маючи на це кошти.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, вивчивши подання та додані до нього матеріали і враховуючи те, що незастосування заходів щодо забезпечення виконання вказаних виконавчих документів може унеможливити їх виконання, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 відомо про наявну заборгованість, крім того, він регулярно виїжджає за межі України, у звязку з чим суд приходить про переконання про наявність у нього коштів для погашення заборгованості, а тому вважає за можливе задовольнити зазначене подання стосовно застосування до боржника заходу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання боржником зобовязань за виконавчими документами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 167, 179, 208-210, 217, 377-1 ЦПК України; ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.ст.. 1, 2, 5, 7, 8, 11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче провадження»; ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», суд

У Х В А Л И В :

Подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції задоволити.

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, до моменту фактичного виконання в повному обсязі:

- рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 900 грн. боргу за договором позики від 11.11.2013 року, 237 грн. 3 % річних з простроченої суми заборгованості за договором позики від 11.11.2013 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення та іншими заінтересованими особами протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М. Д. Кріль