Справа № 465/1015/16 Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/783/3143/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 2 березня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину, витребування майна, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою заяву про забезпечення позову задоволено повністю. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на автомобіль VOLKSVAGEN GOLF 3, 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 номер кузова НОМЕР_1. Заборонено ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) вчиняти будь-які дії з відчуження, в тому числі укладення договорів купівлі-продажу, дарування, оренди, застави, іпотеки чи іншого обтяження щодо автомобіля VOLKSVAGEN GOLF 3, 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, просить таку скасувати.

В апеляційній скарзі вказує на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність накладеного арешту на рухоме майно. Оскаржуваною ухвалою порушені його права власника, накладено арешт на майно, що є у спільній частковій власності, оспорюваний у позовній заяві правочин є припущенням позивачки, суд невірно при винесенні ухвали посилався на Закон України «Про виконавче провадження», довіреність є нотаріальним актом , тому має бути посвідчена належним чином, ухвала винесена щодо особи «Підгорецького», а не тієї, про яку зазначено у позові та заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представника позивача - ОСОБА_6, представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, які таку заперечили, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відпові дачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів у повній мірі погодитись не може, оскільки при винесенні ухвали суд першої інстанції порушив порядок , встановлений для його вирішення .

У п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

На зазначений порядок вирішення питання суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував ту обставину, що сторони є співвласниками автомобіля - що є предметом спору, однак арешт накладено без врахування цієї обставини, окрім того, застосована судом заборона вчинення певних дій стосується не особи відповідача, а іншої особи - «Підгорецького», що усуває можливість не тільки забезпечення позову, але і виконання винесеної ухвали.

Враховуючи наведене, питання щодо доцільності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб зазначений стороною позивача слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення. З метою перевірки тих обставин, на які посилається апелянт, та які не були перевірені та встановлені судом першої інстанції, ухвалу слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст.313-315, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 2 березня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.