Справа № 755/4708/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Марцинкевич В.А.

при секретарі Іови О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути всілякі перешкоди в користуванні саільним нерухомим майном; надати всі документи на квартиру, дарування, грошових коштів в оригіналах для зняття відповідних копій та стягнути за моральні та матеріальні збитки - неотримання доходу за 4,5 роки в розмірі сто тридцять п'ять тисяч гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивачу по його заповіту дісталась 1/3 однокімнатної квартири АДРЕСА_4. В цій квартирі, загальною площею 40,5 кв.м. і жилою площею 19,8 кв.м. проживали мати, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Сестра позивача, ОСОБА_2, заявила, що мати подарувала їй залишкову плащу квартири (2/3), про те всі документи на квартиру, дарування, спадкові кошти та ін.. показати відмовилась. Далі відповідачка змінила всі замки в квартирі, дублікати ключів позивачці надати відмовилась. Після цього відповідачка всім вище зазначеним майном, документами та коштами розпоряджається одноосібно. На пропозиції зустрітися для обговорення умов спільного володіння спадщиною відповідає відмовою, телефонні дзвінки ігнорує.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07. 2008 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом і зареєстрованого в реєстрі за №5447, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є на 1/3 частини квартири - ОСОБА_1. 1/3 частини квартири видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1, на 1/12 частини квартири видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2, на 1/12 частини квартири видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №15605122 від 23.07.2008 року 1/3 частини квартири за адресою :АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1

08.05.2012 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом і зареєстрованого в реєстрі за №4-862, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є на 1/2 частку спадщини - ОСОБА_1. 1/2 частку спадщини - ОСОБА_2. Спадщина , на яку в указаній чстці видано свідоцтво складається з : 1/6 частини грошових вкладів з відповідними відсотками, що знаходяться у відділені №18 Філії «Київське Регіональне Управління» ТОВ «Укрпромбанк», грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться у філії Дніпровського відділення ощадного банку №798910425 м.Києва, імених інвестицій сертифікатів ПрАТ «Інвестиційни фонд «Київська Русь-МДС».

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності.

Статтею 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні спільним нерухомим майном, квартирою, при цьому посилаючись на те, відповідач не допускає його до квартири, самовільно замінивши замки на вхідні двері.

Як роз'яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано доказів, про те що відповідач дійсно чинив перешкоди в користуванні квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності за адресою: АДРЕСА_3. Позивав не звертався ні до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ні до будь якого іншого органу, із заявою щодо неправомірних дій на його думку з боку відповідача, який на його думку самовільно замінив замки до даної квартири.

В той же час, наведені усні факти позивачем не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ у справі.

Крім того, відповідач є співвласником спірної квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на рівні з позивачем. В свою чергу, матеріали справи, не містять доказів того, що відповідач перешкоджає позивачу в наданому йому праві володіти, користуватися та розпоряджатися 1/3 частиною квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також те, що стороною позивача не було додано жодних доказів, які підтверджують факт чинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем 1/3 частиною спірної квартири, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним нерухомим майном.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 321, 355, 356, 357, 358, 391 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5, ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільним нерухомим майном, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не брали участь у справі протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: