"28" квітня 2016 р. Справа № 363/3189/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Вишгородського районний суд Київської області в складі головуючого-судді Чіркова Г.Є., при секретарі Гавриленко Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву ТОВ «Вердикт Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження,

встановив:

представник заявника в серпні 2013 року звернувся до суду із заявою про заміну первісного стягувача ВАТ Банк «Траст» на ТОВ «Вердикт Фінанс», у звязку з переходом до зазначеного товариства прав кредитора, відповідно до договорів факторинг.

Представник первісного стягувача ВАТ Банк «Траст» подав заяву про розгляд справи за його відсутності, поклався на розсуд суду.

Інші учасники процесу, будучи неодноразово повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 378 ЦПК України неявка сторін або інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та заяви, дійшов наступного.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 липня 2011 року на користь ПАТ «Банк Траст» з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто суму заборгованості за кредитним договором №S011/0003440 від 03 липня 2008 року в розмірі 197 969 грн. 41 коп. та судові витрати в сумі 1 820 грн., а всього на суму 199 789 грн. 41 коп.

08 серпня 2011 року на підставі зазначеного рішення позивачу по справі видано виконавчий лист.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року, заяву задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року скасована, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 1077 та ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової кошти вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, скасовуючи ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з мотивів того, що у порушення ч. 1 ст. 138 та ч. 1 ст. 159 ЦПК України суд першої інстанції вирішив питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні на підставі документів про правонаступництво прав кредитора, які ним не досліджені в оригіналі. Наявні у матеріалах справи копії договорів - про придбання майнових прав від 31 липня 2009 року, про відступлення права вимоги від 24 квітня 2012 року та додатків до них не містять відмітки судді про відповідність копій цих документів дослідженим оригіналам.

Крім того, у витязі з Додатку № 1 від 31 липня 2009 року та Додаткових угод до договору придбання майнових прав від 31 липня 2009 року відсутнє прізвище ОСОБА_1 як боржника, право вимоги до якого переходить від ВАТ «Банк Траст» до ТОВ «Траст Фінанс». Зазначене має суттєве значення з огляду й на те, що позов про стягнення боргу заявлявся банком у 2011 році, тобто, після 31 липня 2009 року, укладення договору між банком та заявником - ТОВ «Вердикт Фінанс» про відступлення прав вимоги не встановлено.

У матеріалах справи наявні постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.118, 162), судами не встановлено, чи це одне виконавче провадження, якщо ні, то у якому провадженні заявник просить замінити сторону.

Згідно ч. 1 ст. 138 ЦПК України, оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі (ч. 1 ст. 159 ЦПК України).

Зміст наведених норм процесуального закону зобов'язує суд досліджувати оригінали документів, якими обґрунтовано звернення до суду, та засвідчувати їх копії, що залишаються у справі, на підтвердження факту відповідності дослідженим оригіналам.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Разом з тим, представник заявника до суду не прибув, на виконання вимог суду касаційної інстанції оригінали договору придбання майнових прав за кредитами від 31 липня 2009 року та договору відступлення права вимоги №240212 від 24 квітня 2012 року та додатків до них суду не представив.

За таких обставин слід визнати, що подана ТОВ «Вердикт Фінанс» заява про заміну сторони виконавчого провадження від 13 серпня 2013 року належними, допустимими і достатніми доказами в суді не підтверджена, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. 378 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом 5 днів з дня її отримання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя: