Справа № 2-897/12 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/4290/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 4 06.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частки у спільному майні, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивачка ОСОБА_2 подала до суду заяву про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами. Заяву мотивувала тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року відмовлено у задоволенні її позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі належної їй частки із будинку і земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1. Дане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року.

Вказувала, що підставою відмови у позові слугував висновок судової будівельно-технічної експертизи № 88796/8797/1242 від 16 травня 2013 року, згідно якого розподіл житлового будинку відповідно до часток сторін у праві власності між співвласниками неможливий. Проте, даний висновок є неповним і таким, що складений без урахування можливих варіантів поділу будинку після його реконструкції, а тому в даний час вона замовила дослідження у ДП Спеціалізована експертна науково-технічна установа. Згідно висновку спеціаліста № 1/01-16 від 20 січня 2016 року поділ будинку можливий після проведення добудови і у висновку вказано варіант такого розподілу із добудовою, а також варіант розподілу земельної ділянки. Проте на час розгляду справи вона не знала і не могла знати про можливі варіанти розподілу будинку без проведення дослідження, а отже ці обставини є нововиявленими. Посилаючись на дані обставини як на нововиявлені, просила переглянути рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року заява ОСОБА_2 про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами залишена без задоволення.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм процесуального права. Скаргу мотивує хибністю висновків суду про те, що обставини, на які вона посилається, не є нововиявленими. Вказує, що вона не знала і не могла знати про можливість розподілу будинку до проведення дослідження у січні 2016 року.

ОСОБА_2 про час розгляду справи повідомлена, що стверджується підписом її представника ОСОБА_5 при відкладенні попереднього засідання, до суду не з'явилася.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 до суду не з'явився, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншій справі, не надавши доказів про поважність причин неявки, що згідно ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

ОСОБА_3 повідомлений про час розгляду справи, до суду не з'явився.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами, суд обгрунтовував свої висновки тим, що обставини, на які посилаться заявниця ОСОБА_2, а саме на наявність дослідження спеціаліста, яке передбачає можливість розподілу будинку, не є нововиявленими обставинами, а відтак підстави для задоволення заяви відсутні.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України підставою для перегляду судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом вказаних норм не можуть бути визнані нововиявленими нові обставини, тобто, такі що виникли чи змінилися після постановлення рішення, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі у своїх поясненнях і які могли бути встановлені в ході розгляду справи.

Аналогічні роз'яснення містяться в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», згідно якого вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із будинку і земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 88796/8797/1242 від 16 травня 2013 року розподіл житлового будинку в існуючому об'ємно-планувальному рішенні відповідно до часток сторін у праві власності між співвласниками неможливий. Зокрема неможливо облаштувати ізольовані однокімнатні квартири, які б відповідали вимогам будівельних норм і правил.

Також судом встановлено, що на підтвердження своєї заяви про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами ОСОБА_2 додала висновок спеціаліста № 1/01-16 від 20 січня 2016 року, згідно якого поділ будинку можливий після проведення добудови, проте дані обставини щодо можливості розподілу будинку не є нововиявленими у розумінні п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України, а є новими обставинами, бо висновок спеціаліста виготовлено більш як через два роки після ухвалення судового рішення.

За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок спеціаліста № 1/01-16 від 20 січня 2016 року, згідно якого поділ будинку можливий після проведення добудови, є нововиявленою обставиною, безпідставні.

Колегія суддів вважає, що даний висновок не є нововиявленою обставиною, а є новим доказом у справі, поскільки дані обставини були предметом дослідження у справі і позивач мала можливість або надати такий висновок, або звернутися до суду із клопотаням про витребування такого висновку у зв'язку із неможливістю отримати самостійно.

Крім того, колегія суддів вважає, що якщо позивачка була незгідна із висновком судової експертизи, то згідно приписів ст.150 ЦПК Укораїни мала можливість заявити відповідне клопотання суду про призначення додаткової, чи повторної судової експертизи, однак не скористалася цим правом.

Отже дані обставини могли бути встановлені при розгляді справи при здійсненні позивачкою своїх процесуальних прав і не є нововиявленими.

Відхиляючи апеляційну скаргу колегія суддів враховує положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини у питаннях дотримання принципу юридичної визначеності, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року в справі «Желтяков проти України», «Бочан проти України».

Зокрема згідно рішення ЄСПЛ у справі «Желтяков проти України» порушення п.1 ст.6 Конвенції було констатовано, оскільки мало місце невиправдане скасування за нововиявленими обставинами судового рішення від 5 квітня 2000 року. При цьому ЄСПЛ виходив з того, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Аналогічна позиція ЄСПЛ щодо порушення приниципу юридичної визначеності при перегляді справи викладена у рішенні ЄСПЛ від 03 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» (Bochan v. Ukraine), де ЄСПЛ також встановлено порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: