Справа № 727/4106/15-ц
Провадження № 2/727/129/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Судді Семенка О.В.

за участю :

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення факту що має юридичне значення та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ майна подружжя.

Посилалася на те, що 23 вересня 2005 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем.

Від шлюбу є дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

31.01.2011 року розірвано шлюб між сторонами.

Проте, після розірвання шлюбу, а саме з березня 2011 року сторони фактично відновили свої сімейні стосунки та проживали разом до червня 2014 року.

В травні 2012 року сторони придбали спільну - квартиру АДРЕСА_1, при цьому вказавши, що частину грошових коштів на придбання житлової квартири було подаровано матір'ю її колишнього чоловіка, а наступна половина грошових коштів - це були їхні спільні зароблені грошові кошти, оскільки, плоди своєї праці кожен з сторін приносив в спільний дім. Крім того під час проживання у шлюбі, після весілля сторонами за спільні сімейні кошти придбано рухоме майно - автомобіль , марки Ауді 80,1989 року, реєстраційний номер НОМЕР_3.

В червні 2014 року відповідач повідомив позивачці, що вона разом із дитиною має переїхати проживати окремо, оскільки відповідач зустрів іншу жінку, яка має намір переїхати до нього проживати.

Тому, з червня 2014 року позивачка разом із дитиною проживає окремо та з відповідачем не ведуть спільного господарства.

Виходячи із вищенаведеного позивач просить суд встановити юридичний факт, про те, що ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_5 з березня 2011 року по червень 2014 року однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу.

Поділити спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 і в його інтересах представник ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. У наданих суду поясненнях позивач посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 і в його інтересах представник ОСОБА_4 заявлені вимоги позивача не визнав; в наданих суду поясненнях заперечував факт спільного проживання з позивачем однією сім'єю, позовні вимоги в частині поділу автомобіля визнав повністю в іншій частині заявлених вимог просив відмовити. Також вказав, що квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_1 він придбав спільно із своєю мамою за кошти, які були виручені за продаж іншої квартири, яка була ним набута до шлюбу. Крім того зазначив, що позивач будь-якої участі у придбанні даної квартири не приймала, кошти не надавала.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши відповідно пояснення позивача ОСОБА_2, в його інтересах доповнення представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_5, в його інтересах доповнення представника ОСОБА_4, заслухавши свідків, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, в межах заявлених вимог, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, надані сторонами, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

На підставі ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимогами ст.11 ч.1 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Судом, належними і допустимим доказами по справі установлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що під час перебування в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4. (а.с.10).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці №2-379/11 р. від 31 січня 2011 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розрізано (а.с.11).

Відповідно до довідки КЖРЕП №5 від 07 березня 2015 року за адресою АДРЕСА_6, зареєстровані та проживають 7 осіб: в тому числі позивачка, відповідач та їхній малолітній син. (а.с.32).

06 січня 2015 року відповідач ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції під актовим записом №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5. (а.с.33).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цьогоКодексу.

Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. (ч. 2 ст. 3 СК України).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона знайома із позивачкою тривалий проміжок часу, та вони є подругами, в період з 2012 року по 2014 рік вони спільно святкували дні народження, новий рік та ін. свята, стверджує, що позивач із відповідачем проживали однією сім'єю, про те, що вони розлучилися стало відомо десь в 2014 році.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він приходиться позивачці рідним братом стверджує, що позивач із відповідачем проживали однією сім'єю, про те, що вони розлучилися стало відомо десь в 2014 році. Крім того зазначив, що він займався ремонтом у квартирі АДРЕСА_1, в якій спільно проживали позивач із відповідачем як сім'я, за вказаний ремонт він отримував кошти за роботу від відповідача.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 будучи під присягою підтвердила факт проживання позивача і відповідача однією сімєю, про розлучення дізналась десь в 2014 році.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11, надала суду аналогічні покази, показам свідка ОСОБА_10

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12, надала суду покази про те, що вона є мамою відповідача, в Україні вона буває рідко так, як працює за кордоном, однак зі слів відповідача їй відомо про те, що він постійно сварився із позивачкою. Коли вона знаходилась в Україні то бачила що вони проживали однією сім'єю. Свідок зазначив, що квартиру по АДРЕСА_1 була придбана за кошти отримані від продажу нерухомого майна, власником якого була вона та її чоловік, який в подальшому подарував свою частку відповідачу до того як відповідач уклав шлюб із позивачкою. Крім того свідок вказала, що вона постійно допомагала матеріально в ремонті даної квартири, купівлі побутових речей, електротоварів та ін.

Також судом встановлено та визнано обома сторонами, що позивач та відповідач в період з березня 2011 року до червня 2014 року свій вільний час, свята та відпочинок проводили разом та проживали в одній квартирі. Дані обставини підтверджуються також фотокартками та відеозаписами (а.с. 63-67).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач та відповідач фактично проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2011 року до червня 2014 року, оскільки відносини, що склались між ними в даний період, мали всі ознаки сім'ї, передбачені ч.2 ст. 3 СК України щодо ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд відхиляє доводи представника відповідача стосовно відсутності у відносинах між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ознак сім'ї через відсутність спільного бюджету, оскільки вищевказані заперечення спростовуються показами свідків.

Натомість представник відповідача будь-яких інших доказів, що спростовували б зазначені свідками обставини, не надав.

Відповідно до наданої копії трудової книжки, позивачка ОСОБА_2 офіційно працевлаштована. (а.с.12-14).

Судом встановлено, що під час проживання у шлюбі, сторонами за спільні сімейні кошти придбано рухоме майно - автомобіль, марки Ауді 80, 1989 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який був оформлений на відповідача, даний факт був визнаний та не заперечувався відповідачем в судовому засіданні.

Відповідно до висновку №20/16 від 20 січня 2016 року щодо проведення оцінки та визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу, виходячи із розрахунків, ринкова вартість автомобіля марки Ауді, модель 80, 1989 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, з врахуванням поправки на торг (0,90) та технічний стан (0,90), станом на 20 січня 2016 року складає 25512 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот двадцять) грн., без врахування ПДВ. (а.с.92-95).

Звітом №32/16 про незалежну оцінку КТЗ - легкового автомобіля марки Ауді модель 80, 1989 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, кузов НОМЕР_7, яка визначена порівняльним методологічним підходом, складає: 67 653 грн. (шістдесят сім тисяч шістсот п'ятдесят три гривні).(а.с.129-159).

Висновком №28/16 від 28 березня 2016 року встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки Ауді, модель 80, 1989 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6, складає 25690 грн. (двадцять п'ять тисяч шістсот дев'яносто). Без врахування ПДВ. (а.с. 161-164).

Відповідно до довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 від 28 березня 2016 року здійсненим комплексним технічним оглядом автомобіля марки Ауді, модель 80, 1989 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 виявлено наступні несправності: несправність блока циліндрів мотора, несправність генератора та стартера, необхідна заміна передніх амортизаторів та задніх гальмівних колодок, необхідна заміна ступічних підшипників, негерметичність охолоджувальної системи мотора, загальна вартість ремонту із запчастин становить 33800 грн.(а.с.165-167).

Таким чином згідно визначеної законом презумпції автомобіль марки Ауді 80, 1989 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, набутий за час шлюбу, вважається спільною сумісною власністю позивача і відповідача, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя зазначене майно було придбано, зареєстровано чи ким внесено грошові кошти.

У зв'язку із наведеним та враховуючи презумпцію визначену ст. 60 і ч. 2 ст. 61 СК України, суд приходить до висновку, що є спільною сумісною власністю позивача і відповідача як подружжя спірний автомобіль марки Ауді 80, 1989 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Разом з цим у положеннях Стаття 70 СК України, встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України, передбачено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власністю подружжя ділиться між ними в натурі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попередньоговнесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи з того, що сторони не досягли згоди відносно спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно, без поділу його в натурі, визначити ідеальні частки подружжя в майні, що є спільною сумісною власністю подружжя і частки яких за сторонами визнаються рівними, змінити режим спільної сумісної власності подружжя на режим спільної часткової власності.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти прававласності рівні перед законом (ч. 4 ст. 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. ч. 1,2 ст. 41).

Квартира АДРЕСА_2 була отримана 23.07.1990р. ОСОБА_14, яка являється матір'ю відповідача, батьком відповідача ОСОБА_15, сестрою ОСОБА_16 та відповідачем на підставі ордера на службове житлове приміщення № 60, який виданий рішенням райвиконкому № 186/9 від 11.07.1990р. (а.с.35). Матір відповідача отримала вказану квартиру оскільки працювала двірником з 26.05.1986р. в КЖРЕП № 5, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.34).

29.04.1990р. померла сестра відповідача ОСОБА_16, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.37).

В подальшому квартира була приватизована відповідачем та його батьками по 1/3 частці, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане Управлінням приватизації Чернівецької міської ради 25.11.1997р., виданого на підставі розпорядження від 25.11.1997р. № 25873, записаного в реєстрову книгу за № 25675, зареєстрованого у ЧКОБТІ 21.01.1998р. в реєстрову книгу № 99, стор. 508, за реєстровим № 6400. (а.с.39).

Після розлучення батьків відповідача, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 (а.с.38) батько відповідача ОСОБА_15 подарував належну йому 1/3 часку квартири матері відповідача, що підтверджується договором дарування частини квартири від 19.12.2000р. за реєстровим № 2-6222, зареєстрованим в ЧКОБТІ 03.01.2001р. в реєстровій книзі № 121, стор. 206, за реєстровим № 6400 (копія додається). Таким чином станом на 03.01.2001р. власниками квартири АДРЕСА_2 стали відповідач (частка 1/3) та його матір (частка 2/3). (а.с.39).

Квартира по вул. Червоноармійській була оцінена та продана відповідачем та його матір'ю за 194 304 грн., що підтверджується п. 2.1. договору купівлі-продажу від 17.04.2012 р., зареєстрованим в реєстрі за № 469. (а.с.40)

17.04.2012 р. нотаріусом ОСОБА_17 було посвідчено купівлю-продаж квартири по АДРЕСА_7, вартість якої склала 189 633 грн., що підтверджується п. 2.1. договору купівлі-продажу від 17.04.2012р., зареєстрованим в реєстрі за № 473. (а.с.41-42).

Ухвалою суду від 25 червня 2015 року було накладено арешт на ? частини квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_5 на право спільної часткової власності. (а.с.43, 48-51).

Разом з цим, твердження позивача стосовно того, що спільним майном подружжя є квартира АДРЕСА_4, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Як було встановлено в судовому засіданні і дане підтверджується дослідженими доказами, квартира АДРЕСА_4 була придбана за кошти вилучені від продажу квартири по АДРЕСА_8 позивачем даний факт не було спростовано. Будь - яких доказів ОСОБА_2 про те, що квартира АДРЕСА_4, є об'єктом спільного майна подружжя не надано. А, тому, суд виходячи з досліджених доказів по справі в їх сукупності, вважає, що слід відмовити у вказаній вимозі. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, про необхідність стягнути із відповідача на користь позивача кошти у сумі 121,80 грн. в якості компенсації понесених судових витрат на оплату судового збору згідно квитанції від 08.04.2015.

Суд також вважає за необхідне вжиті заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 червня 2015 року, в частині накладення арешту на ? частини квартири АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності - скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 3, ст. 60-61, ст. 65, ст. 70, ст. 74 СК України, п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 181-182, ст. 331, 365 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про встановлення факту що має юридичне значення та поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт, про те, що ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_5 з березня 2011 року по червень 2014 року однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу.

Визнати об'єктом права спільної часткової власності транспортний засіб моделі Ауді 80, 1989 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_9.

Визнати за позивачем право власності на ? частину транспортного засобу моделі Ауді 80, 1989 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_9.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 121 (сто двадцять одну) гривню 80 коп.

Скасувати, після набрання рішенням суду законної сили, ухвалу від 25 червня 2015 року про забезпечення позову в частині накладеного арешту на ? частини квартири АДРЕСА_5, яка належить ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 25.04.2016 року.

Суддя Семенко О.В.