Справа № 373/212/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 квітня 2016 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

при секретарі Литвишко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним з моменту вчинення,

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом і просить визнати недійсним договір на обслуговування карткового рахунку по кредитній картці № 379396 на отримання кредиту у національній валюті України гривні.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в кінці 2013 року вона у відділенні відповідача укладала депозитний договір. Однак, їй було повідомлено працівниками відповідача, що обовязковою умовою оформлення депозитного договору є оформлення кредитної картки. При цьому їй було оформлено кредитну картку № 379396.

При оформленні цієї кредитної картки позивач підписувала лише заяву на укладення договору. Будь-яких інших документів на обслуговування карткового рахунку позивач не підписувала. Не ознайомлювалась вона й з умовами та правилами користування і надання банківських послуг.

Тобто укладення цього кредитного договору не мало наслідком надання кредитних коштів відповідачем позивачеві. Два роки позивач не користувалась цією карткою.

Після одного несанкціонованого списання коштів з кредитного рахунку, незважаючи на його блокування, списання коштів без згоди позивача із цієї картки ще відбувалось, що має ознаки шахрайських дій.

Позивач зверталась до відповідача з приводу надання договору на обслуговування карткового рахунку, але відповідач відмовив у цьому.

При укладенні кредитного договору, на який посилається відповідач у листах на відповідні запити позивача, не було дотримано форму правочину, порушено принцип рівності сторін договору, не надано їй достовірної інформації про цей правочин для свідомого та правильного вибору, у тому числі щодо строку повернення кредиту, графіку погашення кредиту, відсутні відомості детального розпису загальної вартості кредиту та тарифи, сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом тощо.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідачем проігноровано судовий запит щодо витребування належним чином завіреної копії договору на обслуговування карткового рахунку по кредитній картці № 379396 від 29.01.2013.

Зважаючи на це судом ухвалено вирішувати справу на підставі наявних у справі даних та доказів (проводити заочний розгляд справи).

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (у тому числі: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним).

Частини 2, 3 цієї статті визначають, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 218 ЦК України передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У статті 230 ЦК України закріплено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За кредитним договором, відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Стаття 1055 ЦК України встановлює, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п.п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У контексті рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 суд оцінює правовідносини між позивачем та відповідачем щодо укладення кредитного договору як правовідносини кредитодавця та позичальника (споживача) за договором про надання споживчого кредиту.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплюється, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частина 2 цієї статті встановлює, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частина 4 цієї статті закріплює, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону.

При дослідженні наявних у справі доказів судом встановлено, що позивачеві відповідачем оформлено кредитну картку № 379396 із укладенням договору на обслуговування кредитного рахунку, що складає кредитний договір.

Суд не мав можливості дослідити будь-які докази укладення між сторонами кредитного договору у звязку із оформленням цієї кредитної картки через їх відсутність у позивача та ненадання відповідачем, але факт оформлення кредитної картки та відповідно укладення кредитного договору між сторонами підтверджується поясненнями позивача та про це зазначено у відповідях відповідача позивачеві №№ 20.1.0.0.0/7-20150812/3390 й 20.1.0.0.0/7-20150901/0641 від 27.08.2015 та 22.09.2015 відповідно. При цьому, у листі № 20.1.0.0.0/7-20160405/5280 від 06.04.2016 відповідач відмовив позивачеві у наданні договору про обслуговування карткового рахунку на кредитну картку, а судове витребування цього доказу було проігноровано відповідачем, незважаючи у тому числі на обовязок, передбачений ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання позивача на те, що їй лише в усній формі було повідомлено, яка сума кредиту на кредитній картці, а вся інформація щодо кредиту та використання кредитної картки знаходиться на сайті www.privatbank.ua наявними у матеріалах справи доказами не спростовується.

Суд не визнає відповідним вимогам законодавства відсилання до електронних ресурсів, власником яких є відповідач, як спосіб письмового укладення кредитного договору між відповідачем та позивачем. Відповідач не довів факту ознайомлення позивачем із текстом кредитного договору, навіть в електронній версії, чинній на момент укладення кредитного договору.

Так само не спростовується й твердження позивача, що їй не надано для ознайомлення та підписання договір на отримання кредиту та обслуговування карткового рахунку, не повідомлено строк договору, не повідомлено строк повернення кредиту, графік погашення кредиту, відомості детального розпису загальної вартості кредиту та тарифи, а також те, що не надавався письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

У суду відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем будь-якої генеральної угоди, а також згоди позивача на виконання умов та правил надання банківських послуг та його поінформованості про тарифи при отриманні кредитних послуг відповідача.

Посилання позивача на ведення відповідачем нечесної підприємницької практики при оформленні кредитної картки та її обслуговуванні суд, зважаючи на приписи абзацу 2 ч. 2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, вважає доведеним у частині саме неповного та не у спосіб, визначений законодавством, інформування позивача про усі істотні умови кредитного договору при оформленні кредитної картки, що вказує на нечіткість та незрозумілість способу надання позивачеві інформації, необхідної для здійснення ним свідомого вибору при укладенні кредитного договору.

Суд не може оцінити дискримінаційність умов кредитного договору через відсутність його змісту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що досліджені докази свідчать про недотримання письмової форми в момент укладення кредитного договору, який було укладено між позивачем та відповідачем із видачею відповідачем позивачеві кредитної картки № 379396 від 29.01.2013. Також, відповідач ввів позивача в оману щодо істотних умов цього кредитного договору, що вказує на ведення відповідачем нечесної підприємницької практики при оформленні кредитної картки № 379396 від 29.01.2013 та при укладенні відповідного кредитного договору.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212, 215, 224, 226 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору недійсним з моменту вчинення задовольнити.

Визнати недійсним договір на обслуговування кредитного рахунку по кредитній картці № 379396 на отримання кредиту у національній валюті України гривні, власником якої є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано в установлений строк.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В.Свояк