Справа №303/160/16-ц
Номер стат. звіту - 47
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2016 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Мукачівський МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на оформлення, видачу проїзного документу дитини, оформлення відповідних віз на тимчасовий виїзд за кордон,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Мукачівський міський відділ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на оформлення, видачу проїзного документу дитини, оформлення відповідних віз на тимчасовий виїзд за кордон.

Позивач позов мотивує тим, що 21.02.2011 року вона з відповідачем ОСОБА_4 розірвали шлюб, що стверджується рішенням по справі №2-862/11. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розлучення залишилася проживати разом з нею. Відповідач вихованням дитини не займається, матеріально не утримує і весь тягар забезпечення нормального життя та розвитку дитини лежить на ній. У відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На даний час, вона має намір виїхати за кордон для відпочинку з дитиною для її оздоровлення та підтримки нормального духовного та культурного розвитку. Однак, для цього, їй необхідна згода батька дитини, тобто відповідача ОСОБА_4. Останній безпідставно відмовляється, тобто, ухиляється від добровільної дачі згоди, чим саме порушує права дитини та обмежує її право на свободу пересування.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Абзацом 3 ч.3 ст.313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Така відмова відповідача надати нотаріально засвідчену згоду на оформлення проїзного документу дитини та виїзд дитини за межі України розцінюється як здійснення батьківських прав відповідачем всупереч інтересам дитини та змушує її звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.4 ЗУ Про порядок виїзду з України та вїзду громадян в Україну оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок перетину осіб через кордон регулюється Правилами перетинання державного кордону громадянами України затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. У відповідності до п.3 цих Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-го віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-ти річного віку. Згідно пп.2 п.4 цих Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-ти річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків може здійснюватися виїзд при наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

16.03.2016 року представник позивача ОСОБА_2 подав суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив суд надати дозвіл на оформлення та видачу паспорту для виїзду за кордон малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_4, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Угорщини, Німеччини, Португалії та інших країн Шенгену у період з 02.07.2016 року по 02.07.2020 року, з поверненням до місця постійного проживання на Україні малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1, без згоди батька ОСОБА_4 та надати дозвіл на оформлення відповідних віз для перебування за кордоном України малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_2, без згоди батька ОСОБА_4.

18.04.2016 року представник позивача ОСОБА_2 знову подав суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просив суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Угорщини, Німеччини, Португалії та інших країн Шенгену у період з 02.07.2016 року по 02.07.2020 року, з поверненням до місця постійного проживання на Україні малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_4 у супроводі матері ОСОБА_1 та надати дозвіл на оформлення і отримання відповідних віз для перебування за кордоном України малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці АДРЕСА_1 без згоди батька ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов із зміненими позовними вимогами підтримала та просила суд задоволити його з підстав зазначених в позові та пояснила суду, що так як термін дії заяви закінчується 01.07.2016 року то консульська установа не приймає документи для виготовлення візи.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов із зміненими позовними вимогами також підтримав та просив суд задоволити його з підстав зазначених в позові та пояснив суду, що відповідач не надає добровільно згоду позивачу для виготовлення документів для неповнолітньої дитини. На даний час консульські установи не надають візу, оскільки вимагають згоду від батька з більшим терміном. Також пояснив, що дитина займається в хореографічному гуртку і виїжджає постійно за кордон з студією.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов із зміненими позовними вимогами не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні пояснивши суду, що шлюб між сторонами було розірвано у 2011 році, однак позивач не зверталася із заявою про стягнення аліментів з відповідача, так як відповідач добровільно надає кошти для утримання дитини. На даний час, у позивача є нотаріально посвідчена заява з 2013 року про надання дозволу на виїзд за кордон та для виготовлення віз, тому на даний час взагалі не існує спору між сторонами. Після закінчення терміну дії заяви в липні місяці відповідач знову надасть дозвіл.

Суд перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що у відповідності до рішення Мукачівського міськрайонного суду справа №2-862/11 від 21.02.2011 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, 30.08.2005 року було розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати разом з позивачем ОСОБА_1.

Згідно Свідоцтва про народження серія МА №0499363 виданого 05.11.2007 року ОСОБА_5 народилася 31.10.2007 року, батьками її є ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Відповідно до заяви від 01.07.2014 року ОСОБА_4, останній дав свою згоду на виїзд за кордон України до Угорщини, Португалії та інших країн Шенгену у період з 01.07.2014 року по 01.07.2016 року, з поверненням до місця постійного проживання на Україні своїй малолітній доньці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері - ОСОБА_1, також дав згоду оформити своїй доньці відповідні візи для перебування за кордоном.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно абз.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України зазначено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до ч.7 ст.6 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України.

Згідно ст.150 та ч.1 ст.155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4, який є батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 дав нотаріально засвідчену згоду на виїзд за кордон України до Угорщини, Португалії та інших країн Шенгену у період з 01.07.2014 року по 01.07.2016 року, з поверненням до місця постійного проживання на Україні своїй малолітній доньці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі її матері - ОСОБА_1, а також дав згоду оформити своїй доньці відповідні візи для перебування за кордоном.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 дав згоду на виїзд за кордон України у період з 01.07.2014 року по 01.07.2016 рік своїй малолітній доньці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також дав згоду оформити своїй доньці відповідні візи для перебування за кордоном, та покази представника відповідача ОСОБА_3 про те, що відповідач ОСОБА_4 після закінчення терміну дії заяви в липні місяці знову надасть дозвіл, а позивач в свою чергу не надала суду достатніх та обґрунтованих доказів щодо відмови консульської установи у прийнятті документів та наданні візи з посиланням на те, що необхідна згода батька на більший термін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Також суд вважає, що позивач ОСОБА_1 передчасно звернулася до суду, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, остання змінила свої позовні вимоги та просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України малолітній ОСОБА_5 без згоди батька та отримання відповідних віз у період з 02.07.2016 року по 02.07.2020 рік. Таким чином, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 посилається на порушення прав дитини в майбутньому, але у відповідності до чинного цивільного процесуального закону захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси.

Відмовляючи у позові суд, виходив з того, що судом не встановлено, а позивачем не доведено фактів ухилення відповідача від надання згоди, як і не встановлено факту звернення позивача до батька дитини з проханням про надання згоди на виїзд за кордон України та згоди оформити відповідні візи для перебування за кордоном, що є важливими обставинами, які повинен довести саме позивач.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 155 СК України , ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну, ч.3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від №57 від 27.01.1995 року Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України та ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд,-

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 із зміненими позовними вимогами про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон України до Угорщини, Німеччини, Португалії та інших країн Шенгену у період з 02.07.2016 року по 02.07.2020 року, з поверненням до місця постійного проживання на Україні малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці м.Мукачево, вул.Миру, 16/5, Закарпатської області, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, у супроводі матері ОСОБА_1 та надання дозволу на оформлення та отримання відповідних віз для перебування за кордоном України малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці м.Мукачево, вул.Миру, 16/5, Закарпатської області, без згоди батька ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий Ю.Ю.Куцкір