Провадження № 22-ц/783/2496/16 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: Герасименка Р.І., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а :

27 листопада 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, покликаючись на те, що 27 січня 2014 року у м. Львові по вул. Винниченка, 4 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Ауді» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та «Акура» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6. За результатами ДТП працівниками ДАІ складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП на водія ОСОБА_5 та направлений для розгляду до Залізничного районного суду м. Львова. 15 квітня 2014 року Залізничним районним судом м. Львова винесена постанова про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2014 року постанову Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності закрито з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом №АС/1086396. Після ДТП позивач звернувся у страхову компанію із заявою про виплату страхового відшкодування до якої долучив усі необхідні документи, однак листом № 5275 від 12.11.2014 року ПрАТ «СК «ВУСО» відмовила у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що немає документів, що стверджують вину водія ОСОБА_6

31 серпня 2015 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на його користь: 43 811,57 грн. страхового відшкодування, 23 682,72 грн. інфляційних втрат, 1 303,54 грн. трьох відсотків річних, 19 181,06 грн. пені, а також стягнути з ОСОБА_6 1000,00 грн. франшизи. Судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року позов задоволено частково. Вирішено:

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_5 43 811 (сорок три тисячі вісімсот одинадцять) грн. 57 коп. страхового відшкодування;

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_5 19 181 (дев'ятнадцять тисяч сто вісімдесят одну) грн. 06 коп. пені;

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_5 1 303 (одну тисячу триста три) грн. 54 коп. 3% річних;

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_5 23 682 (двадцять три тисячі шістсот вісімдесят дві) грн. 72 коп. витрат внаслідок інфляції;

стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_5 879,58 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12 січня 2016 року заяву представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» Герасименко Р.І. про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року - залишено без задоволення.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року оскаржено в апеляційному порядку відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страховою компанією «ВУСО» , який вважає, що враховуючи положення ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, цивільно-правова відповідальність пов'язана з відшкодуванням шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого виникає у тієї особи, яка визнана винною в настанні ДТП або ж у Страховика який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із винною особою внаслідок настання страхового випадку. При цьому вина особи встановлюється в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, та не може бути встановлена в інший спосіб. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутня постанова про притягнення до відповідальності ОСОБА_6. Таким чином, страхова компанія не може бути відповідальною за завдання шкоди, оскільки ОСОБА_6 не є винною особою, звідси страховий випадок не настав взагалі. Враховуючи наведене просить заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 6 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-ІУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або

майну потерпілого.

Питання цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду врегульовано главою 82 ЦК України, а правовідносини щодо цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки регулюються статтями 1187, 1188 ЦК України, причому остання стаття є спеціальною по відношенню до ст. 1187 ЦК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки , відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, для з»ясування наявності чи відсутності підстав для особистої чи взаємної відповідальності осіб, які керували наземними транспортними засобами під час дорожньо-транспортної пригоди , необхідно визначити, водій якого саме транспортного засобу винний у завданні шкоди, а у випадку завдання шкоди з вини водіїв транспортних засобів , які взаємодіяли між собою під час дорожньо-транспортної пригоди , визначити ступінь вини кожного з водіїв.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП , згідно ст. 221 КУпАП віднесено до підвідомчості суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, тобто винність особи, яка здійснювала експлуатацію транспортного засобу, у завданні шкоди може встановити тільки суд.

Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі , грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов»язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, які страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Згідно п. 6 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

Наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

У відповідності до пункту 32.1 ст. 32 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-ІУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає

цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування , якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відтак, згідно вищезазначеної норми матеріального права обов»язок доказування відсутності вини у завданні шкоди , покладається на особу яка завдала шкоди, у випадку заявлення вимог про відшкодування шкоди за деліктними зобов»язаннями до особи, яка завдала шкоди.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої майну позивача заявлені не до особи, яка, на думку позивача, завдала шкоди майну позивача, а заявлені позовні вимоги до страховика у виді вимог про стягнення страхової виплати та відповідальності за несплату страхової виплати, на підставі договору (полісу) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.04.2013 року № АС/1086396.

З врахуванням вищезазначених норм матеріального права, та у відповідності до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін у цьому спорі зобов»язана була довести ті обставини , на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України , вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду , з питань, чи мали місце ці дії та чи такі вчинені цією особою.

Однак, позивачем не було надано страховику доказів на підтвердження тієї обставини , що шкода майну позивача, завдана винними діями відповідача ОСОБА_6, тобто позивачем не було доведено, що дорожньо-транспортна пригода, що сталася 27 січня 2014 року при експлуатації та за участю забезпеченого транспортного засобу, під час якої було завдано шкоду майну позивача, є страховим випадком, тобто не було доведено, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди щодо особи діяльність якої була застрахована, виникли підстави для цивільно - правової відповідальності.

Посилання у оскаржуваному рішенні, на положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України, та на постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2014 року, якою було скасовано постанову Залізничного районного суду м. Львова від 15.04.2014 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і закрито провадженя у справі у зв»язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 адміністративного правовопорушення , на підставі чого суд першої інстанції прийшов до висновку , що вина ОСОБА_6 у вчиненні ДТП доведена, колегія суддів вважає неспроможним, оскільки вищезазначена постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена не стосовно ОСОБА_6, і не може розглядатися , як передбачена ч. 4 ст. 61 ЦПК України, обставина, що не підлягала б доказуванню та доводила б винність ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Будь-яких інших доказів, які б беззаперечно чи опосередковано доводили , що у настанні дорожньо-транспортної пригоди є вина тільки водія застрахованого транспортного засобу, тобто ОСОБА_6, суду першої інстанції позивачем надано не було. Навпаки, у описовій частині постанови апеляційного суду Львівської області (провадження № 33/783/234/14) від 14 травня 2014 року зазначено, що у апеляційній скарзі на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року (справа № 462/952/14-ц) ОСОБА_5 посилався на те, що суд першої інстанції не врахував поданого ним висновку експертного авто технічного дослідження № 779 від 04.03.2014 року, з якого випливає, що у вчиненні ДТП є вина обох водіїв ( а.с. 10).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що відмова відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» у визнанні страховим випадком дорожньо-транспортної пригоди , що сталася 27 січня 2014 року за участю забезпеченого транспортного засобу, під час якої, внаслідок взаємодії двох транспортних засобів, транспортному засобу позивача було спричинено технічні пошкодження, ґрунтується на нормах матеріального права, якими регулюються правовідносини щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відтак, страховиком правомірно було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 6, п. 32.1 ст. 32 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-ІУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, оскільки доказами у справі винності ОСОБА_6 у настанні дорожньо-транспортної пригоди доведено не було, висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях , задоволивши позов до страховика, при недоведеності факту настання страхового випадку, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржуване рішення - скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, у зв"язку з задоволенням апеляційної скарги та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з позивача слід стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судовий збір, сплачений останнім при поданні апеляційної скарги в розмірі 967 грн 54 коп.

Керуючись ч. 5 ст. 88, ч. 3 ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_5 879,58 грн судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення на користь ОСОБА_5:

43811 (сорок три тисячі вісімсот одинадцять) гривень 57 коп заборгованості за зобовязаннями;

19181 (дев»ятнадцять тисяч сто вісімдесят одну) гривню 06 коп пені за несвоєчасне виконання зобовязань;

1303 (одну тисячу триста три) гривні 54 коп процентів за користування коштами;

23682 (двадцять три тисячі шістсот вісімдесят дві) гривні 72 коп втрат від інфляції,-

відмовити.

В решті заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» () судовий збір в розмірі 967 (дев»ятсот шістдесят сім) гривень 54 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий _______________ Тропак О.В.

Судді: ________________ Приколота Т.І.

________________ Федоришин А.В.