провадження 2/331/299/2016
справа 331/8967/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 В»ячеслава Енверовича до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування позикою, процентів за прострочення повернення позики, інфляційних втрат та курсової різниці,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив і, в якому зазначив, що підставою позову, що заявлено, є укладені між сторонами договори від 20 грудня 2008 року на суму 86000,00 гривень та 175000,00 гривень. За кожним із них відповідач зобов'язалася повернути суму позики до 20 грудня 2009 року, проте своїх зобов'язань не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Це встановлено преюдиційним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя між тими самими сторонами від 28 травня 2014 року у справі № 2/331/232/13, залишеним в силі ухвалою ВССУ від 05 листопада 2014 року.

У справах № 2/331/232/13 (про стягнення заборгованості за договором позики) та № 2/331/2280/14 (про стягнення процентів, інфляції та курсової різниці) вже було заявлено вимоги про стягнення:

- суми боргу в розмірі 261 000,00 грн.;

процентів за користування позикою в сумі 109 500,22 грн. (справа № 2/331/232/13) та в сумі 37 930,84 грн. (справа № 2/331/2280/14);

інфляції в сумі 70 903,00 грн. (справа № 2/331/232/13) та в сумі 82 476,00 грн. (справа № 2/331/2280/14) (нарахованої за період по лютий 2015 року);

процентів за прострочення повернення позики в сумі 45 567,77 грн.;

курсової різниці в розмірі 284 096,48 грн.

Рішенням у справі № 331/4619/15-ц від 28 жовтня 2015 року за позовом про стягнення заборгованості, процентів за користування позикою, інфляційних втрат та процентів за прострочення позики було стягнуто:

- суму інфляційних втрат в розмірі 47250 ( сорок сім тисяч двісті п'ятдесят) гривень

00 копійок;

проценти за користування позикою в сумі 20808 ( двадцять тисяч вісімсот вісім ) гривень 50 копійок;

три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2312 ( дві тисячі триста дванадцять) гривень 97 копійок.

Обидва рішення набрали законної сили.

У зв'язку з тим, що зобов'язання до цього часу відповідачем не виконане, позивач заявляє вимоги про стягнення процентів за користування позикою, процентів за прострочення повернення позики, інфляційних втрат та курсової різниці.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь загальну суму боргу -146 627,08 грн. з яких:

сума процентів за прострочення повернення позики - 6 581,23 грн.;

сума процентів за користування позикою - 48 195,63 грн.;

сума інфляційних витрат в розмірі - 15 660,00 грн.;

сума курсової різниці в розмірі - 76 190,22 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.04.2015 р. проти позову заперечував. У судове засідання 13.05.2016 р. не з»явився, хоча належним чином був сповіщений про судове засідання, про що свідчить розписка про отримання ним повістки. Причину неявки суду не повідомив, з заявами, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не звернувся. Представник позивача просить суд розглядати справу у відсутності належно повідомленого про судове засідання і не з»явившегося у судове засідання без поважної причини представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заперечення проти позову представника відповідача, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

судом встановлено, що підставою позову, що заявлено, є укладені між сторонами договори від 20 грудня 2008 року на суму 86000,00 гривень та 175000,00 гривень. За кожним із них відповідач зобов'язалася повернути суму позики до 20 грудня 2009 року, проте своїх зобов'язань не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Це встановлено преюдиційним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя між тими самими сторонами від 28 травня 2014 року у справі № 2/331/232/13, залишеним в силі ухвалою ВССУ від 05 листопада 2014 року.

У справах № 2/331/232/13 (про стягнення заборгованості за договором позики) та № 2/331/2280/14 (про стягнення процентів, інфляції та курсової різниці) вже було заявлено вимоги про стягнення:

- суми боргу в розмірі 261 000,00 грн.;

процентів за користування позикою в сумі 109 500,22 грн. (справа № 2/331/232/13) та в сумі 37 930,84 грн. (справа № 2/331/2280/14);

інфляції в сумі 70 903,00 грн. (справа № 2/331/232/13) та в сумі 82 476,00 грн. (справа № 2/331/2280/14) (нарахованої за період по лютий 2015 року);

процентів за прострочення повернення позики в сумі 45 567,77 грн.;

курсової різниці в розмірі 284 096,48 грн.

Рішенням у справі № 331/4619/15-ц від 28 жовтня 2015 року за позовом про стягнення заборгованості, процентів за користування позикою, інфляційних втрат та процентів за прострочення позики було стягнуто:

- суму інфляційних втрат в розмірі 47250 ( сорок сім тисяч двісті п'ятдесят) гривень

00 копійок;

проценти за користування позикою в сумі 20808 ( двадцять тисяч вісімсот вісім ) гривень 50 копійок;

три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2312 ( дві тисячі триста дванадцять) гривень 97 копійок.

Обидва рішення набрали законної сили.

У зв'язку з тим, що зобов'язання до цього часу відповідачем не виконане, позивач заявляє вимоги про стягнення процентів за користування позикою, процентів за прострочення повернення позики, інфляційних втрат та курсової різниці.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання вже заявлялася і стосувалася періоду прострочення до 30.11.2015 включно. Таким чинам, стягненню з відповідача підлягають 3 проценти річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 23 червня 2015 по 25 березня 2016 року.

Норма ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання (Постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі 6-49цс12).

Верховний Суд України в тій самій справі зазначив, що «грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів».

На момент 21.12.2009 відповідач мав грошове зобов'язання зі сплати суми боргу в розмірі 175 000,00 грн. (за одним договором) та 85 000,00 (за іншим договором) та грошове зобов'язання зі сплати процентів за користування позикою в розмірі 19 520,00 грн. (за одним договором) та 9593,13 (за іншим договором). Саме з цієї суми необхідно обчислювати суму процентів за прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних у розмірі 6 581,23 грн.

На момент 25 березня 2016 року збільшився час фактичного користування позикою, з огляду на те, що її сума залишається неповернутою. Відтак сума процентів за користування позикою, яка підлягає стягненню з відповідача (за період з 23 червня по 25 березня 2016 року), становить 32 315,07 гри (за одним договором) та 15 880,56 грн. (за іншим договором), а разом 48 195,63 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У зв'язку з тривалим простроченням повернення позики стягненню з відповідача підлягають також інфляційні втрати.

Відповідно до розрахунку, за період з червня 2015 по березень 2016 інфляційні втрати, розмір яких підлягає стягненню, складає 10 500,00 (за договором позики 175 000,00 грн.) Що стосується договору позики в сумі 86 000,00 грн. у валютному еквіваленті 17 000,00 доларів США, то суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення суми інфляції 5 160 грн. по цьому договору, так як, згідно ст.625 ЦК України, інфляція це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні. Норма ст.625 ЦК щодо сплати боргу за урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов»язання, яке визначено договором у гривні, як у договорі позики суми 175 000,00 грн.

Зобов'язання за договором позики суми у валютному еквіваленті 17 000,00 доларів США не виконано позичальником і до сьогодні сума позики залишається не повернутою. Відтак, відповідач продовжує фактичне користування позикою.

Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення курсової різниці за договором позики суми у валютному еквіваленті 17 000,00 доларів США станом на 25.03.2016, що становить, згідно розрахунку, наданого позивачем, - 76 190,22 грн.

Згідно зі ст.99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з ти, ч.2 ст.522 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов»язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов»язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Крім того, у ч.2 ст.533 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що в грошовому зобов»язанні відповідача за договором позики на суму 86 000,00 грн. визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США, у зв»язку з чим до цих правовідносин підлягає застосування норма ч.2 ст.533 ЦК України.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають:

сума процентів за прострочення повернення позики 6 581,23 грн.;

сума процентів за користування позикою 48 195,63 грн.;

сума інфляційних витрат в розмірі 10 500,00 грн.;

сума курсової різниці в розмірі 76 190,22 грн., що разом становить 141 467,08 грн.

Представником відповідача сума розрахунку по позову не оспорюється.

На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1 414,67 грн.

Керуючись ст..ст.10,11,212-215 ЦПК України, ст..ст.524,533,625,629,1048 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 В»ячеслава Енверовича (іпн НОМЕР_2) суму процентів за прострочення повернення позики в розмірі 6 581,23 грн., суму процентів за користування позикою в розмірі 48 195,63 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 10 500,00 грн., суму курсової різниці в розмірі 76 190,22 грн., а всього: 141 467,08 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у сумі 1 414,67 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які були відсутні у судовому засіданні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Смолка І.О.