Справа № 454/1409/15 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/2410/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Юзефович Ю.І.

особи, які беруть участь у справі: не з»явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ПН Сокальського РНО Сироїд Г.І., КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, анулювання свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 18 січня 2016 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ПН Сокальського РНО Сироїд Г.І., КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, анулювання свідоцтва про право власності відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необґрунтованість, на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що ОСОБА_6, як особа похилого віку (81 рік), який за станом здоров'я потребував стороннього догляду (згідно медичної картки періодично лікувався з приводу захворювань очей, перебував з 10 по 26 серпня 2005 року на стаціонарному лікуванні з приводу захворювання очей, страждав на енцифалопатію (важке захворювання головного мозку) та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідачки лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав і обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачкою. ОСОБА_6 після укладення договору надалі проживав у будинку, з реєстрації не знімався, ключі від будинку відповідачці не передавав, надалі вносив оплату за житлово-комунальні послуги. Вказує, що відповідачка сама визнала факт, що будинок подаровано не було, так що такий встановлював обов»язок немайнового характеру доглядати за дарувальником. Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції з дотриманням вимог ст..212-214 ЦПК забезпечено змагальність та повноту з»ясування обставин справи, оцінку доказів, застосовано закон, який регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно роз'яснень, наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом першої інстанції встановлено, що договір дарування житлового будинку від 29.08.2005р. посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І., укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, уклали цей договір про те, що ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 27.09.2005р., виданого ДКП «Червоногадське МБТІ», встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 29.08.2005р.

Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_1, встановлено, що його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Із копії довідки виданої виконкомом Острівської сільської ради №294 від 21.03.2012р., встановлено, що ОСОБА_6, до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав і був зареєстрованим в АДРЕСА_1.

Виконкомом від його імені заповіт не посвідчувався. На день смерті із ОСОБА_6 ніхто зареєстрованим не був.

Згідно копії відповіді на запит адвоката, наданої Львівським обласним клінічним діагностичним центром від 31.07.2012р. за №278, зокрема встановлено, що 07.09.2005р. ОСОБА_6 звертався у діагностичний центр, де йому видано направлення із попереднім діагнозом втрата зору.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що батько позивача ОСОБА_6 як власник житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 розпорядився ним на свій розсуд, а саме подарував його своїй онуці, а відповідачці по справі ОСОБА_4, а доводи позову щодо помилки ОСОБА_6 при укладенні спірного договору дарування житлового будинку, не знайшли свого підтвердження наявними доказами в матеріалах справи, а тому у позові необхідно відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно розяснень наданих у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «По судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, ОСОБА_2 як власник житлового будинку, розпорядився ним на власний розсуд, а доводи ОСОБА_2 щодо продовження проживання в будинку та направлення квитанцій на ім»я дарувальника не може трактуватися як помилка при укладені договору дарування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є правильними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість рішення.

На підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра