АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий медичний центр «Добробут» про визнання інформації недостовірною,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6801/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дитячий медичний центр «Добробут» (далі по тексту - ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут») про визнання інформації недостовірною.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд неправильно розтлумачив норми ст. 277 ЦК України та роз'яснення, які містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не навів мотивів прийняття тих чи інших доказів відповідача та безпідставно послався на неналежність наданих ним доказів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» здійснює у встановленому законом порядку діяльність на підставі ліцензії на право провадження діяльності з медичної практики серії НОМЕР_1 що видана 26 вересня 2013 року Міністерством охорони здоров'я України (рішення № 834 від 26 вересня 2013 року, строк дії ліцензії необмежений) (а.с.147). Основним видом діяльності ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» є загальна медична практика (код 86.21).

Відповідно до Статуту і дозволених МОЗ України спеціальностей ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» є багатопрофільним приватним закладом охорони здоров'я, завданням якого є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом надання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів та послуг медичного характеру.

Відповідно до наказу ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» від 19 вересня 2013 року № 93-к ОСОБА_2 прийнята по посаду психолога за сумісництвом з 11 жовтня 2013 року (а.с.152).

ОСОБА_2 має повну вищу освіту за спеціальністю «Психологія» та здобула кваліфікацію магістра психології, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 від 25 квітня 2003 року (а.с.162).

За результатами атестації 08 квітня 2014 року ОСОБА_2 присвоєно кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» (а.с.165-166).

ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. У свідоцтві про народження батьком дитини значиться ОСОБА_5, а матір'ю - ОСОБА_8 (а.с.12).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірваний (а.с.89-91).

До психолога ОСОБА_2 звернулася ОСОБА_8 з її малолітньою дочкою ОСОБА_7 із скаргами на підвищену тривожність, порушення сну, страхи, депресивний стан після психологічної травми у дитини.

Після опитування дитини та проведення тестів по шкалі особистої тривожності та шкали ситуативної тривожності (а.с.157, 158), психолог ОСОБА_2 склала консультативний висновок (протокол обстеження) від 02 квітня 2015 року, яким рекомендувала тимчасово обмежити спілкування з батьком, оскільки зустрічі з батьком дестабілізують стан дитини, підвищують її тривожність, порушують ритм життя, звичні норми взаємодії дорослого і дитини (а.с.155-156).

В жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Дитячий медичний центр «Добробут» про визнання інформації недостовірною. Просив визнати недостовірною інформацію, поширену у консультативному висновку психолога ОСОБА_2 від 02 квітня 2015 року, а саме:

1.«На данном этапе семья находится в активной стадии раздела имущества и определения места жительства ребенка. В семье есть старшая дочь, которая в конфликте родителей полностью поддерживает позицию мамы. Дети неоднократно были свидетелями ссор между родителями, где папа всегда занимал агрессивную позицию, шантажировал маму, бил, унижал и издевался»;

2.«Девочка напугана, воспринимает папины угрозы реально, верит ему. У девочки присутствует сильная обида на отца, наблюдается повышенная общая тревога, физиологические симптомы которой проявляются вербально и физически, смешанных тревожных и депрессивных реакциях, обусловленных расстройством, связанным с личностью отца и его поведением»;

3.«Отец неоднократно в её присутствии бил маму, врывался в квартиру, издевался над ними, выгнал из квартиры, где они проживали»;

4.«Рекомендовано: ограничить общение с отцом, т.к. встречи с отцом дестабилизируют состояние ребёнка, повышают её тревожность, нарушают ритм жизни, привычные нормы взаимодействия взрослого и ребёнка».

Вказані вимоги мотивував тим, що поширена ОСОБА_2 інформація є недостовірною, такою, що порушує його немайнові права, зокрема, ганьбить його честь, гідність, завдає шкоди діловій репутації.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що консультативний висновок психолога ОСОБА_2 від 02 квітня 2015 року, в якому була поширена інформація, яку ОСОБА_5 просив визнати недостовірною, був доказом у іншій справі та оцінювався судом при ухвалені судового рішення, а тому не може бути підставою для захисту честі і гідності чи ділової репутації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню Інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

З матеріалів справи вбачається, що консультативний висновок психолога ОСОБА_2 від 02 квітня 2015 року, який є предметом розгляду даної справи, був доказом у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про повернення малолітньої дитини за місцем постійного проживання та оцінювався Апеляційним судом міста Києва при ухваленні рішення суду від 09 вересня 2015 року, яке набрало законної сили (а.с.99-101).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною інформації, поширеної у консультативному висновку психолога ОСОБА_2 від 02 квітня 2015 року.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.М. Ратнікова