У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 квітня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О. суддів: за участь представника позивачаЄвтушенко О.І., Завгородньої І.М., Тузова В.О., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,за касаційною скаргою ОСОБА_8 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року, в с т а н о в и л а: У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 06 вересня 2006 року між банком та відповідачем укладено договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 10 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 31 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 37 937 гривень 98 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 6 860 гривень 80 копійок; заборгованість за процентами за користування кредитом - 28 794 гривні 33 копійки; штраф (фіксована частина) - 500 гривень; штраф (процентна складова) - 1 782 гривні 76 копійок, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року, позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту № б/н від 06.09.2006 року у розмірі 37 937 гривень 98 копійок. Вирішено питання про стягнення судового збору. У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала умови договору про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка стягнута з відповідача на користь банку на підставі ст. ст. 525, 526, 625, 1054 ЦК України. Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна. Статтями 213, 214 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судами встановлено, що 06 вересня 2006 року між сторонами укладено договір № б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) договір складається із заяви, пам'ятки клієнта (яка є невід'ємною частиною договору у випадку оформлення та видачі платіжної картки за кредитною схемою), Умов та тарифів. Відповідно до п. 3.1.1 ч. 3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Як вбачається із заяви на отримання кредиту строк дії кредитного ліміту співпадає із строком дії платіжної картки. Відповідно до Умов боргові зобов'язання підлягають сплаті держателем картки щомісячно протягом строку дії карти. Даний платіж розраховується як сума овердрафту і сума щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної карти, розмір та порядок розрахунку щомісячного платежу зазначений у заяві та пам'ятці клієнта і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карт. Згідно з п. п. 5, 6 розділу 6 Умов у випадку невиконання зобов'язань за договором клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконувати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі прострочення кредиту та овердрафту), сплати винагороди банку. Пунктом 8.6 Умов встановлено відповідальність боржника у вигляді штрафу за порушення строків повернення платежів більш ніж на 120 днів у вигляді штрафу в розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову. Судами встановлено, що відповідач з 29 серпня 2008 року не виконує зобов'язань за договором, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 37 937 гривень 98 копійок. Згідно із ст. ст.526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Крім того, п. 3.2Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137, визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив граничний строк дії картки, з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні пам'ятка клієнта, яка є складовою укладеного договору про надання банківських послуг, довідка про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, якщо таке рішення приймалось банком. Крім того, судом залишено поза увагою, що відповідно до Умов розмір боргових зобов'язань держателя картки підлягає щомісячній сплаті протягом строку дії картки, а тому за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14). Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги щодо правильності розрахунку заборгованості та порушення строку позовної даності та дійшов помилкового висновку про його законність та обгрунтованість. З огляду на викладене та з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1295цс15), рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді слід встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема щодо вирішення питання застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.