Справа № 317/1282/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого-судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Московкіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області та Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області та Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобовязання вчинити певні дії.

Позовну заяву обґрунтовано наступним.

З 1979 року позивач ОСОБА_1 проживав разом з громадянкою ОСОБА_3 в селі Лукашеве Запорізького району Запорізької області та працював водієм/автослюсарем в колгоспі ім. Шевченка.

У 1988 році житлово-побутовою комісією профкому колгоспу було складено протокол № 7, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала в користування житловий будинок № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області, в якому вона проживала разом з позивачем без оформлення шлюбу.

17 вересня 2009 року ОСОБА_3 померла, а позивач ОСОБА_1 прийняв за нею спадщину.

У вказаному будинку позивач проживає вже понад 32 роки і після смерті ОСОБА_3 має намір приватизувати цей будинок.

У 2011 році позивач звернувся до ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області з заявою про розгляд питання щодо приватизації ним житлового будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області.

Органом місцевого самоврядування йому було запропоновано надати документи, необхідні для приватизації будинку, згідно з переліком.

Позивач надав відповідачу всі документи, які були зазначені в переліку, окрім ордера про надання житлової площі. Позивач не надав відповідачу ордер, оскільки на час надання ОСОБА_3 будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве (1988 рік) ордер від колгоспу вони не отримували.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд визнати за ним право на приватизацію житлового будинку за адресою: вул. Молодіжна 17, с. Лукашеве, Запорізького району Запорізької області; зобовязати ОСОБА_2 сільську раду прийняти рішення про безоплатну передачу в приватну власність позивача вказаного житлового будинку та оформити цю передачу й видати відповідний документ, що слугуватиме підставою для реєстрації позивачем права на вказаний житловий будинок у реєструю чому органі не вимагаючи від позивача ордера.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідачів ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області та Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Зокрема, зазначила наступне.

Позивач, всупереч вимог статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не надав доказів про використання будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області, на умовах найму. Договір найму вказаного будинку у позивача відсутній.

Крім того, позивач не надав підтвердження тієї обставини, що вказаний житловий будинок перебуває у повному господарському віданні або в оперативному управлінні ОСОБА_2 сільської ради.

Також представник відповідачів зазначила, що позивачем не надано доказів того, що житловий будинок № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області було надано позивачу в користування. Крім того, при зверненні до ОСОБА_2 сільської ради з заявою про приватизацію вказаного будинку, позивач не надав всіх документів, які передбачені відповідним переліком.

Враховуючи викладене, представник відповідачів просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши подані докази прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія Архівного витягу № 18/01-05/065 від 17 квітня 2012 року з Протоколу № 7 засідання правління колгоспу імені Шевченка Запорізького району від 22.04.1988 року, відповідно до якого громадянці ОСОБА_3 було надано житловий будинок (а.с. 23).

Факт спільного проживання ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 однією сімєю в період з 1976 року по день смерті ОСОБА_3 (17.09.2008 р.) встановлено рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08 серпня 2013 року по справі № 317/1085/13-ц (а.с. 68).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 113996 від 22 вересня 2008 року, ОСОБА_3 померла 17 вересня 2008 року (а.с. 84).

У відповідності до копії довідки № 177, що видана 30 вересня 2013 року Виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_3, яка померла 17 вересня 2008 року, була зареєстрована і проживала з 1979 року по день смерті за адресою: вул. Молодіжна 17, с. Лукашеве, Запорізького району Запорізької області. Разом з нею на день смерті був зареєстрований та проживав у вказаному будинку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 85).

Факт реєстрації позивача ОСОБА_1 за адресою: вул. Молодіжна 17, с. Лукашеве, Запорізького району Запорізької області з 13 червня 1980 року підтверджується також копією паспорта на його імя (а.с. 23).

Як вбачається з вищенаведених документів, будинок № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області було надано громадянці ОСОБА_3 правлінням колгоспу імені Шевченка Запорізького району 22 квітня 1988 року.

У відповідності до статті 19 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, що діяла станом на момент передачі житла громадянці ОСОБА_3І.) управління громадським житловим фондом здійснюється органами управління колгоспів та інших кооперативних організацій, їх об'єднань, органами профспілкових та інших громадських організацій відповідно до їх статутів (положень).

Згідно з ч. 2 ст. 120 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, що діяла станом на момент передачі житла громадянці ОСОБА_3І.) Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Враховуючи викладене, суд вважає, що громадянка ОСОБА_3 22 квітня 1988 року в порядку, встановленому законодавством на той час, отримала в користування від правління колгоспу імені Шевченка нерухоме майно житловий будинок № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області.

Вказаний факт відповідачами не спростовувався.

Оскільки рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08 серпня 2013 року по справі № 317/1085/13-ц встановлено, а іншими документами, що містяться в матеріалах справи, підтверджено факт проживання ОСОБА_1 однією сімєю з ОСОБА_3 в будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області, суд, з урахуванням вимог ст.ст. 64, 651 Житлового кодексу Української РСР приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 є належним наймачем вказаного будинку.

Вказане підтверджується також квитанціями та копіями квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг за вказаною адресою саме ОСОБА_1 (а.с. 59-65).

В той же час, суд вважає недопустимим письмові пояснення ОСОБА_4, які надані ним до суду, оскільки вони за своєю суттю являються показаннями свідка (а.с. 55-58).

У відповідності до статей 63 та 180 ЦПК України, показання свідка суд отримує шляхом його безпосереднього допиту в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 59 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Оскільки громадянин ОСОБА_4 в судовому засіданні не був допитаний в порядку статті 180 ЦПК України, суд не бере до уваги його письмові пояснення.

Право особи на житло є невідємним конституційним правом будь-якого громадянина України, яке закріплено в статті 47 Конституції України.

Одним зі способів реалізації права на житло є набуття права власності на нього в порядку приватизації ч. 1 ст. 345 Цивільного кодексу України.

Як визначено в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До обєктів приватизації, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Одним зі способів здійснення приватизації житла є безоплатна передача громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю ч. 1 ст. 3 Закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 права на приватизацію житлового будинку, яким він користується з 1980 року на законних підставах.

При цьому, суд відхиляє твердження представника відповідача, які зазначені ним в письмових запереченнях проти позову, оскільки вони стосуються порядку приватизації житла і не спростовують саму наявність права ОСОБА_1 на приватизацію житлового будинку, яким він користується з 1980 року по цей час.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Визнання оспорюваного або невизнаного права є одним із способів захисту цивільних прав особи п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За таких обставин підлягає задоволенню частина позовних вимог про визнання права позивача на приватизацію житлового будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області прийняти рішення про безоплатну передачу в приватну власність позивача вказаного житлового будинку, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_2 сільська рада є колегіальним органом місцевого самоврядування і діє на підставі та в порядку, що визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Системний аналіз норм вказаного закону та норм Розділу ХІ Конституції України призводить суд до висновку про те, що ОСОБА_2 сільська рада Запорізького району Запорізької області як колегіальний орган місцевого самоврядування приймає рішення в межах своєї компетенції. Втручання органів державної влади (в тому числі й судів) безпосередньо в діяльність сільської ради шляхом зобовязання прийняти конкретне рішення з конкретного питання є фактично привласненням функцій сільської ради і є неприпустимим.

За таких обставин не підлягає задоволенню частина позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області прийняти рішення про безоплатну передачу в приватну власність позивача житлового будинку № 17 по вулиці Молодіжній в с. Лукашеве Запорізького району Запорізької області.

Інша частина позовних вимог є похідною від вимоги про зобовязання ОСОБА_2 сільської ради прийняти рішення про безоплатну передачу у власність позивача житлового будинку і, відповідно, також не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області та Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права на приватизацію житлового будинку та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право на приватизацію житлового будинку за адресою: вул. Молодіжна 17, с. Лукашеве, Запорізького району Запорізької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області та Виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь держави судовий збір в сумі 187 (сто вісімдесят сім) гривень 73 коп., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 363 (триста шістдесят три) гривні 47 коп., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя В.В. Нікітін