16 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Гринь Костянтином Андрійовичем, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня
2015 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2013 року б/н у розмірі 11 752 грн 26 коп. залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишено без змін.
У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А. просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від
02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня
2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що представник позивача у судові засідання, призначені на 26 жовтня 2015 року та 02 грудня 2015 року не зʼявився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не направляв.
Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивача було повідомлено про судові засідання, призначені на 26 жовтня 2015 року та 02 грудня 2015 року, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа у вигляді «Ухвала» від 10 серпня 2015 року по справі
Згідно приписів ч. 6 ст. 74 ЦПК Україниособи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Крім того, рішенням Європейського Суду у справі «Пономарьової проти України» від 03 квітня 2008 року передбачено вживання сторонами заходів про обізнаність стану відомого їм судового провадження.
Стаття 129 Конституції Українивизначає, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року)
З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від
28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.
У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, оскільки представник позивача не зʼявився на судові засідання призначенні на 26 жовтня 2015 року та 02 грудня 2015 року, а справа не може бути розглянута лише на підставі доказів поданих позивачем.
Доводи скаржника про те, що ним було надано суду першої інстанції заяву про розгляд справи без його участі не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутня вказана заява.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Гринь Костянтином Андрійовичем, відхилити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік