УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Парінової І.К.,Дьоміної О.О.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, обґрунтовуючи вимоги тим, що під час зареєстрованого шлюбу вони з відповідачем придбали зазначену квартиру, побутову техніку, меблі, посуд та інші речі й предмети домашнього вжитку загальною вартістю 27 747 грн, які в добровільному порядку поділити не можуть.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2010 року позов задоволено частково. Поділено майно подружжя між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У частині визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частини спірної квартири відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2010 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2010 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про поділ та визнання права власності на Ѕ частини спірної квартири й ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2011 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення цього ж суду від 03 листопада 2010 року у зв'язку із нововиявленими обставинами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року заяву ОСОБА_5 задоволено, рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2013 року скасовано, рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 18 січня 2010 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частини квартири відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 травня 2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року залишено без змін.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року, посилаючись на те, що ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2013 року, яка стала підставою для ухвалення рішення апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2013 року була скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року. Крім того, під час розгляду справи в окружному адміністративному суді Одеської області їй стало відомо про рішення Білгород-Дністровського районного суду від 18 грудня 2006 року, яким за ОСОБА_5 було визнано право власності на самовільно побудовану прибудову, що суттєво впливає на висновки суду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що скасування судового рішення (п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами, виходячи із того, що хоча ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2013 року про залишення позову ОСОБА_5 без розгляду, яка стала підставою для ухвалення апеляційним судом рішення від 28 листопада 2013 року, і скасована, проте при новому розгляді позов ОСОБА_5 знову залишений без розгляду ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 квітня 2015 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року.

Також апеляційний суд правильно зазначив, що інші обставини на які ОСОБА_4 посилалася як на нововиявлені були відомі сторонами у справі і не можуть бути нововиявленими обставинами для перегляду оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення не вбачається порушення апеляційним судом норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

О.О.Дьоміна

А.В.Маляренко