Справа №173/503/16-ц
Провадження №2/173/407/2016
25.04.2016 м.Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю.,
при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровський РВ ГУ Державної міграційної служби в Дніпропетровській області,
ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником будинку по вул..Лермонтова, 3 м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В 2013 році в цьому будинку зареєстрований ОСОБА_2, який фактично проживав у будинку до квітня 2015 року, а потім забрав свої особисті речі та виїхав з міста у невідомому напрямку. Відповідач обіцяв знятися з реєстрації, але потім припинив відповідати на телефонні дзвінки. Таким чином відповідач добровільно змінив місце проживання у звязку з чим втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №3 по вул..Лермонтова м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснив, що він особисто не мешкає в будинку, який йому належить. В цьому будинку з його дозволу деякий час мешкала мати відповідача, а потім і сам відповідач. Відповідач звернувся до нього з проханням зареєструватися у будинку для подальшого працевлаштування. Він погодився його зареєструвати. В квітні 2015 року вони виїхали з будинку, куди саме йому не відомо, але вони забрали всі свої речі та повернули ключі. З того часу вони будинком не користувалися, ніяких домовленостей про подальше користування будинком між ними не було. Позивач зауважив, що відповідач обіцяв знятися з реєстрації добровільно, проте поки цього не зробив. Зараз до будинку приходять кредитори та шукають відповідача, створюючи певні незручності.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, подала заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Суд вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 2 червня 2007 року є власником будинку № 3 по вул. Лермонтова в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.4). За цією адресою з 11 жовтня 2013 року зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується домовою книгою та адресною довідкою від 6 квітня 2016 року (а.с 5-6, 12).
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 24 березня 2016 року, складеного депутатом Верхівцевської міської ради ОСОБА_3 в будинку № 3 по вул..Лермонтова в м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстрованим є ОСОБА_2, який фактично не проживає в будинку з квітня 2015 року. його місце проживання не відоме (а.с.9).
Свідок ОСОБА_4 суду також підтвердила, що в будинку, який належить її батькові, раніше мешкала мати відповідача, потім і він також. На прохання відповідача, батько надав згоду на реєстрацію його у будинку, щоб він мав можливість працевлаштуватися. В квітні 2015 року відповідач з матірю виїхали з будинку, забрали всі речі та він пообіцяв знятися з реєстрації, проте цього не зробив. Ніхто їх не виганяв, користуватися будинком не забороняли, вони самі змінили своє місце проживання та за останній рік взагалі не зявлялися. Де відповідач мешкає зараз не відомо.
Згідно з ч 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ті ж самі положення стосуються осіб, які не є членами сімї власника житла, проте були зареєстровані за згодою власника цього житла.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 за згодою власника житла ОСОБА_1, проте не проживає у будинку більше одного року. Він добровільно визначив своїм місцем проживання інше житло, будь-яких домовленостей про користування цим житлом між позивачем та відповідачем, зокрема договору оренди, не встановлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 вважається таким, що втратив право користування цим житлом, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є законним та обґрунтованими.
В той же час суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зобовязання Верхньодніпровського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обовязковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. Окрім того, Верхньодніпровський РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у справі є третьою особою, а не відповідачем, до якої не можуть бути предявлені позовні вимоги.
У звязку з цим, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 88, 212-215, 224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування будинком № 3 по вул. Лермонтова м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути скасовано судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити рішення суду шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко