Справа № 359/3759/15-ц Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Провадження № 22-ц/780/1935/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 17.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Мельника Я.С., Волохова Л.А.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договорів іпотеки,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ «КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору та договорів іпотеки, з підстав передбачених ст. 207 ЦПК України, залишена без розгляду.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3, з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставить питання про скасування даної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду виходив з того, що ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 повторно не зявились у судові засідання, яві відбувались 22 грудня 2015 року та 01 лютого 2016 року. Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на те, що представник відповідача та відповідач у встановленому порядку були повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи, що підтверджується довідкою (а.с.116) та поштовим конвертом, що повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.122).

Однак, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне:

- 21 грудня 2015 рокуОСОБА_3 подав заяву про відкладення розгляду справи, призначеної на 22 грудня 2015 рокучерез хворобу свого представника та перебуванням у відрядженні у період з 21 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року самого ОСОБА_2 та надав копію наказу про відрядження, в зв'язку з чим було оголошено перерву до 01 лютого 2016 року до 12 год. 00 хв.;

- в матеріалах справи відсутні докази вручення позивачу судової повістки про виклик до суду на 01 лютого 2016 року в порядку, передбаченому цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок виклику в суд закріплений главою 7 Цивільного процесуального Кодексу України і обов'язок суду повідомити належно та завчасно особу про виклик її до суду, а сторона має право завчасно та у встановленому процесуальним законом порядку бути обізнаною про день та час судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються повістками про виклик. Відповідно до ч. 5 ст. 74, ч.1 ст. 76 ЦПК України судові повістки надсилаються разом з розписками поштою рекомендованим листом із повідомленням або кур'єром та вручаються фізичній особі під розписку.

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується Конституцією України (стаття 8 Конституції України).

Пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд (див. рішення Суду у справі Sokurenko and Strygun v. Ukraine, no. 29458/04, § 23, від 20.07.2006) включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні (див. рішення Суду у справі Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і 53, від 28.02.2008).

Пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов'язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об'єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36), до права на доступ до суду відноситься і право бути повідомленим судом про те, де, коли та яким судом відбудеться розгляд справи.

Суд першої інстанції посилається на повторну неявку позивача та вважає, що він повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, однак докази, які б відповідали нормам ЦПК України щодо належного виклику сторін в судове засідання на 01 лютого 2016 року в матеріалах справи відсутні.

За наведених обставин, суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки відсутня повторність у неявці позивача у судове засідання.

Відповідно до вимог ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2016 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до ч.1 ст.324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: