Справа № 761/2591/16-ц
Провадження № 2/761/3408/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про стягнення суми вкладу, компенсації моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 21.02.2013 р. між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № НОМЕР_1/980/Р на підставі якого відкрито рахунок № НОМЕР_1. 12.04.2013 р. позивачем було внесено на рахунок вклад у сумі 44 963 грн. 93 коп. з процентною ставкою в розмірі 9% річних.20.02.3014 р. банк перестав існувати та грошові кошти були передані в ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії». 16.06.2014 р. позивач звернулась до ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» з метою отримання суми вкладу та було оформлено заява-договір № 1246/980 від 16.06.2014 р., проте грошові кошти не повернуті. За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 44 963грн. 93 коп., витрати на юридичної послуги у розмірі 15 709,57 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

В подальшому позивач збільшив вимоги, зважаючи на те, що момент подачі позову сума вкладу становить 286 696,99 рублів. Зазначив, що 12.04.2013 р. було укладено договір банківського вкладу № 2620/09/411181з відповідачем та внесено грошові кошти у розмірі 44 963,93 грн. Також позивач вважає, що існує упущена вигода у розмірі 9%, які мають нараховуватись відповідно до умов договору. Зважаючи на викладене остаточно просив суд розірвати договір банківського вкладу та стягнути з відповідача на її користь сплачені за договором кошти у розмірі 286 696 рублів 99 копійок, упущену вигоду у сумі 9% від суми вкладу та компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000,00 рублів. Просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача надав заперечення на позов де зазначив, що позивач плутає відкриті для неї рахунки. Так між банком та ОСОБА_1 21.03.2013 року дійсно було укладено договір № 1246/980/Р про відкриття та обслуговування поточного(мультивалютного) рахунку в рамках договору щодо банківського обслуговування, згідно з яким банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1, залишок на якому становить 5 262,18 грн. Сума ж про яку згадує позивач внесена 12.04.2013 р. сума внесена на вкладний рахунок. Залишок по вкладному рахунку становить - 32 000,00 грн. На картковому рахунку, відкритому за договором від 16.06.2014 р. залишок становить 95,41 грн. Будь - яких перешкод для отримання коштів відповідач не створює . Банк не припиняв своє існування, він існує і виконує свої зобов»язання перед клієнтами. За таких обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи 12.04.2013 р. між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» (скорочена назва АТ «Сбербанк Росіїї») та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття вкладного рахунку в рамках договору про банківське обслуговування за умовами якого банк відкрив клієнту вкладний рахунок № НОМЕР_2. Сума вкладу за договором становила 44963,93 грн.

16.06.2014 р. між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір № 1240/580 про відкриття та обслуговування карткового рахунку (заява-договір)за яким банк відкрив позивачу картковий рахунок № НОМЕР_3.

За приписами ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов»язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) , грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач зазначає, що грошові кошти були внесені 12.04.2013 році внесені на рахунок у розмірі 44 963,93 грн. і на день звернення до суду сума вкладу становить 286 969,99 рублів.

Положеннями ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В свою чергу приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено обов»язок кожної сторони зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В свою чергу ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконує умов договору, не надано доказів на підтвердження суми вкладу у розмірі 286 696,99 рублів. Підстави для стягнення з відповідача зазначеної суми відсутні.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у. зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз'яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, суд має обов'язок з'ясовувати, які правовідносини виникли між сторонами та якими нормативно-правовими актами вони регулюються та чи передбачено законодавством можливість відшкодування моральної шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами книги п»ятої ЦК України - зобов»язальне право, положеннями якої не передбачено стягнення моральної шкоди за порушення договірних зобов»язань.

Приписами ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зважаючи на встановлені обставини. не підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди, зважаючи на недоведеність порушення прав ОСОБА_1 з боку відповідача.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,61,88,169,212-215 ЦПК України, ст. ст. 22,23,526,1066 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: