У х в а л а

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Глухівський міськрайонний суд Сумської області рішенням

від 5 серпня 2015 року позов задовольнив, постановив визнати недійсним додаткову угоду до договору про іпотечний кредит та стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 966 тис. 289 грн, які вона переплатила банку при виконанні своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит.

Апеляційний суд Сумської області рішенням від 30 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів судової палати у цивільних в справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

21 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанцій, виходив з того, що додаткова угода до договору про іпотечний кредит підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Окрім того, встановлено, що відповідач проінформував позивача про сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня

2014 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, зазначив, що умови кредитного договору є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків погіршуючи становище позивача;

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит та стягнення коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня

2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема