Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря Слончак А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19.01.2012 року між ним та відповідачем укладено та нотаріально посвідчено спадковий договір. За умовами даного договору відповідач зобов'язувалася забезпечувати його лікувальними засобами незалежно від їхньої вартості, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і в разі смерті поховати його на цвинтарі м. Житомира з дотриманням всіх православних ритуалів. Для виконання умов договору ним було призначено виконавця ОСОБА_3. Однак з часу укладення договору відповідач своїх обовязків не виконує, його не відвідує, не забезпечує ні харчуванням, ні одягом, ні доглядом. Тому просить розірвати спадковий договір.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, пояснивши, що позивач є учасником війни та за станом здоровя обмежений у пересуванні, потребує сторонньої допомоги. З часу укладення договору і до теперішнього часу відповідачем не виконуються зобовязання, передбачені умовами спадкового договору. Між позивачем та матірю відповідача ОСОБА_4 укладено фіктивний шлюб і саме вона інколи приходить до позивача, прибирає в його помешканні, готує для нього і за це забирає в нього половину його пенсії, а також все необхідне для нього купує за його грошові кошти.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач належним чином виконує умови договору, надає необхідну позивачу матеріальну допомогу, забезпечує продуктами харчування, ліками і претензій до неї зі сторони позивача ніколи не було. Спадковий договір має суттєві недоліки, які полягають у тому, що в ньому не визначено чітко обовязків відповідача як набувача за договором, а зазначена у п. 5 договору ОСОБА_3 як виконавець насправді є особою, яка здійснює контроль за виконанням договору і не є безпосереднім його виконавцем.

Суд, заслухавши представників сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Частиною 1 ст. 1308 ЦК України визначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Судом встановлено, що 19.11.2012 року між позивачем як відчужувачем з однієї сторони та відповідачем як набувачем з іншої укладено та нотаріально посвідчено спадковий договір, відповідно до умов якого на відповідача покладено виконання передбачених п. 5 договору зобовязань, а також обумовлено, що позивач передає після своєї смерті у власність відповідача належну йому на праві приватної власності 212/300 частин житлового будинку за № 127 по вул. Східній в м. Житомирі.

Відповідно до п. 5 зазначеного договору на відповідача покладалися такі зобов'язання: забезпечувати відчужувача у випадку погіршення стану його здоровя лікувальними засобами незалежно від їхньої вартості, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і в разі смерті поховати його на цвинтарі м. Житомира з дотриманням всіх православних ритуалів. Також у цьому пункті зазначено про те, що для виконання цих обовязків відчужувачем призначено виконавця ОСОБА_3.

У п. 8 спадкового договору сторони погодили, що у разі невиконання набувачем майна розпоряджень відчужувача спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача майна у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Стаття 1302 ЦК України передбачає, що лише набувач бере на себе зобов'язання виконувати розпорядження другої сторони відчужувача. Відчужувач у спадковому договорі не має обов'язків, він наділяється лише правом вимоги.

Як убачається із змісту укладеного між сторонами спадкового договору, зобовязання відповідача щодо забезпечення позивача у випадку погіршення стану його здоровя лікувальними засобами, харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою носять загальний характер і є неконкретизованими щодо об'єму, періодичності та обсягу цього забезпечення. Окрім того, ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи стороною позивача не вказано, якого саме забезпечення позивач потребував від відповідача, а вона йому не надала.

Натомість допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 надала показання про те, що відповідач та її мати ОСОБА_4 забезпечують позивача необхідними лікувальними засобами, харчуванням, одягом та доглядом, якого він потребує у звязку зі станом здоровя. Під час зустрічей з ним він жодного разу не скаржився їй на те, що відповідач його не відвідує та не виконує або належним чином виконує своїх обовязків, передбачених умовами спадкового договору, і їй невідомі факти щодо неналежного забезпечення та догляду позивача відповідачем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз встановлених судом обставин та досліджених доказів вказує на те, що ні з умов спадкового договору, ні з пояснень представника позивача неможливо достовірно встановити обсяг забезпечення позивача, яке мала надавати відповідач. Поряд з цим під час судового розгляду стороною позивача не доведено ту обставину, що позивач потребував конкретного забезпечення, а відповідач його не надавала. Посилання, викладені в позовній заяві та підтримані в судовому засіданні представником позивача щодо незабезпечення та ненадання догляду позивача відповідачем, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_3, яка підтвердила факт виконання відповідачем зобовязань відносно позивача.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1302 1305, 1307, 1308 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Семенцова