У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Шулікою Аліною Володимирівною, на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 3 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 29 765,50 доларів США зі сплатою 2,46% на місяць за користування кредитним коштами з кінцевим терміном повернення 3 березня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим банк скористався своїм правом вимагати достроково повернення частини кредиту, що залишилась, і процентів та комісії за фактичний строк користування кредитом. Станом на 26 грудня 2014 року заборгованість становить 72 564,40 доларів США, яку банк просив стягнути солідарно з боржника і поручителя.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 49 351,78 доларів США, що еквівалентно 777 784,05 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 19 травня 2015 року в частині зменшення розміру неустойки за неналежне виконання зобов'язань та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводів щодо незаконності судових рішень у іншій частині касаційна скарга не містить, тому підстав для перевірки касаційною інстанцією законності рішення у цій частині немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що боржник належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, що надало банку право вимагати дострокового його повернення, і дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за цим договором.

Крім того, встановивши, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про зменшення розміру неустойки.

Такі висновки судів попередніх інстанцій у частині, що оскаржена, відповідають встановленим обставинам і ґрунтуються на законі.

Судами встановлено, що 3 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 29 765,50 доларів США зі сплатою 2,46% на місяць за користування кредитним коштами з кінцевим терміном повернення 3 березня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим банк, скориставшись правом вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів і комісії за фактичний строк користування кредитом, просив стягнути заборгованість в сумі 72 564,40 доларів США, з яких 20 027,42 доларів США - заборгованість за кредитом, 15 474,36 доларів США - заборгованість за процентами, 3 850 доларів США - заборгованість з комісії, 33 212,62 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, що виникла станом на 26 грудня 2014 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до змісту кредитного договору сторони погодили відповідальність за порушення зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, надає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно перевищує розмір боргового зобов'язання, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про можливість зменшення розміру неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами у частині, що оскаржена, допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником ШулікоюАліною Володимирівною, відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук