АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/632/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1774/16Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Акопян В.І., Карпушина Г.Л.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, за участю третьої особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода», про визнання права власності на самочинно збудований гараж,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, за участю третьої особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода», про визнання права власності на самочинно збудований гараж.

В обгрунтування зазначеного позову вказав, що він у 1993 році отримав дозвіл від виконавчого комітету Хорольської міської ради на будівництво гаража по вул. Кременчуцькій, 21 в м. Хорол на прибудинковій території багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою на земельній ділянці, яка йому відведена не була. Вказує, що згідно висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та будівництва м. Хоролу побудований ним гараж з погребом площею 18.5 м.кв. відповідає архітектурним нормам та стандартам, тому, виходячи з того, що він бажає розпоряджатися вказаним майном, просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2, у зв'язку з чим оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення на підставі слідуючого.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, щоОСОБА_2 зареєстрований та є мешканцем квартири АДРЕСА_1(а.с.3-4).

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за вищевказаною адресою мешканцями багатоквартирного будинку № 21 по вулиці Кременчуцька в м. Хорол створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода» Хорольського району ( а.с.39).

Як вбачається з матеріалів справи, на прибудинковій території цього багатоквартирного житлового будинку розміщенні нежитлові приміщення, а саме сараї та гаражі, які належать власникам вищевказаного багатоквартирного будинку.

В матеріалах справи мається копія виписки з рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради народних депутатів № 156 від 20.07.1993 року про надання дозволу ОСОБА_2 на будівництво гаража по вул. Кременчуцькій, 21 в м. Хорол та дозвіл № 253 від 20.07.1993 року на проведення цих робіт, виданий архітектором району ОСОБА_3Г.(а.с.7-8).

Згідно наявної в матеріалах справи технічної документації, по вул.. Кременчуцька, 21 знаходиться цегляний гараж № 2 літ. «Г» площею 18.5 м. кв. з підвалом площею 5.8 м.кв., замовником робіт по виконанню технічної документації вказано ОСОБА_2Г.(а.с.10-12).

Частиною 1 ст. 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України зазначено, що самочинним вважається будівництво, якщо воно збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі. Не може вважатися наданням земельної ділянки акт вибору, або лише рішення органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або для розробки проекту забудови. У п. 6 зазначеної Постанови вказано, що таке самочинне будівництво не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та продажу.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (документами, що посвідчують право на земельну ділянку є: державний акт на право власності на земельну ділянку; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону).

Позивачем та його представником не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку під самочинне будівництво.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації такого майна.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Статтею 9 Закону України " Про архітектурну діяльність" встановлено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно ч. 9 ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності, отримання дозвільних документів на самочинне збудоване майно не проводилось.

Крім того, питання оформлення права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право, що визнали в судовому засіданні і сторони по справі.

Визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права, і лише в тому випадку, коли особа, що вчинила самочинне будівництво, дотрималася всіх передбачених законом вимог до його належного оформлення, в іншому випадку суд фактично перебирає на себе повноваження органів, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, що не може мати місця.

Ттаким чином, сам факт наявності у позивача дозволу від уповноваженого державного органу на проведення будівництва гаража не є підставою для визнання за цим позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, так як це будівництво позивачем було проведено без відповідної будівельно-технічної документації та не було прийнято у експлуатацію.

Сторонами по справі не надано доказів, що земельна ділянка під гараж, була виділена позивачу у визначеному законом порядку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в позові є законним та обґрунтованим, ухваленим у відповідності до вказаним норм матеріального права, тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 311, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

КОПІЯ ВІРНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області _________ ОСОБА_1