22-ц/775/311/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Якішина О.М. Категорія 47
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Новомайорське» до ОСОБА_2 про стягнення збитків, повязаних з порушенням умов договору оренди земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Новомайорське» про стягнення суми за апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Новомайорське» на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 липня 2014 року позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Новомайорське» (далі за текстом СТОВ «Новомайорське») звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції позову просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 60932,54 грн., які складаються з реальних збитків в сумі 1382,54 грн. та упущеної вигоди у розмірі 59550 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 609,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22.06.2007 року між ОСОБА_3 та СТОВ «Новомайорське» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 передав у строкове платне користування СТОВ «Новомайорське» земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 5,40 га. Договір укладено строком на 10 років та у встановленому порядку зареєстровано.

07.02.2012 року ОСОБА_3 помер, а право власності на зазначену вище земельну ділянку в порядку спадкування перейшло до ОСОБА_2 07.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до директора СТОВ «Новомайорське», в якій зазначив, що бажає займатися самостійною обробкою успадкованої земельної ділянки, оскільки вважав, що зі смертю орендодавця договір оренди землі втрачає юридичну силу. СТОВ «Новомайорське» відмовило у поверненні земельної ділянки, оскільки договір зберігає свою силу для нового власника. Проте, в порушення умов договору відповідач у 2013 році самовільно забрав спірну земельну ділянку, чим завдав господарству збитки у розмірі 60932,54 грн., які складаються з реальних збитків в сумі 1382,54 грн. та упущеної вигоди у розмірі 59550 грн. Реальні збитки полягають у підготовці земельної ділянки для посіву озимої пшениці, а саме: у дискуванні та культивації земельної ділянки, яка проводилась АФ «Пахарь» на підставі договору від 01.04.2010 р., та витрат на паливно-мастильні матеріали. Відповідно до актів прийому-передачі виконаних робіт вартість культивації спірної земельної ділянки склала 80,03 грн., дискування 403 грн., витрати паливно-мастильних матеріалів на культивацію складають 317,95 грн., на дискування 581,56 грн. У 2014 році СТОВ «Новомайорське» зі спірної земельної ділянки мало бути отримано 21330кг. озимої пшениці та міг отримати прибуток від її реалізації у розмірі 7678,80 грн., що дорівнює різниці між виручкою від реалізації пшениці та її собівартістю. Однак, 13.05.2014 року ОСОБА_2 самовільно засіяв вказану земельну ділянку насінням соняшника. 06.08.2014 року комісією з питань агропромислового комплексу, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища при виконкомі Октябрської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області було складено акт, яким встановлено, що земельна ділянка для товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий № :02:001:0109 засіяна під врожай 2014 року сільськогосподарською культурою - соняшником. У вересні 2014 року відповідач врожай зібрав, порушуючи права СТОВ «Новомайорське», отримав дохід у вигляді 7940кг. соняшника. Закупівельна ціна соняшника складає 7,50 грн. за 1 кг., а отже вартість отриманого ОСОБА_2 соняшника станом на червень місяць 2015 року складає 59550 грн.

31.07.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до СТОВ «Новомайорське» про стягнення 18016 грн., посилаючись на те, що після звернення СТОВ «Новомайорське» до суду з позовом про стягнення збитків, повязаних з порушенням умов договору оренди, в сумі 6543,41 грн., його змусили підписати мирову угоду та передати представнику СТОВ «Новомайорське» 18 016 грн. В подальшому за його скаргою ухвалою апеляційного суду Запорізької області була скасована ухвала суду про визнання мирової угоди. Проте до теперішнього часу грошові кошти, передані ним на виконання мирової угоди, йому не повернуті. Тому просить стягнути з СТОВ «Новомайорське» на його користь 18 016 грн. як безпідставно отримані.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог СТОВ «Новомайорське» до ОСОБА_2 про стягнення збитків, повязаних з порушенням умов договору оренди земельної ділянки відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з СТОВ «Новомайорське» на користь ОСОБА_2 18 016грн. як необґрунтовано отримані, судовий збір у розмірі 243,60грн., а всього 18 259,60грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач СТОВ «Новомайорське» в апеляційній скарзі просить рішення в частині відмови в задоволенні основного позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства збитків, повязаних з порушенням умов договору оренди земельної ділянки, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги СТОВ «Майорське» задовольнити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки у розмірі 60932,54грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судового виклику. Тому, керуючись положеннями ст.305 ЦПК України, з урахуванням думки осіб, що прибули у судове засідання, а також того, що в судове засідання прибув представник відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи у відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників СТОВ «Новомайорське» ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення в частині відмови в задоволенні позову СТОВ «Новомайорське» скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову, заперечення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_6, який просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Як вбачається зі справи, позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про стягнення збитків. Рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 ніким не оскаржується. Тому відповідно до вимог ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження в частині вирішення основного позову СТОВ «Новомайорське», а в частині вирішення зустрічного позову рішення суду не перевіряє.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову СТОВ «Новомайорське» до ОСОБА_2 про стягнення збитків, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того, що культивація і дискування проводились безпосередньо на орендованій ним земельній ділянці, належній на праві власності ОСОБА_2, і що саме на цю земельну ділянку витрачались паливно-мастильні матеріали та в якому обємі, а надані позивачем докази з цього приводу не є переконливими доказами заподіяння товариству реальних збитків. Також, позивачем не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не подано належних доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів від користування орендованою земельною ділянкою, якою він не міг тимчасово користуватися із-за самовільного зайняття ділянки відповідачем.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 18016грн., суд першої інстанції виходив з того, що ці кошти позивач отримав на підставі укладеної між сторонами мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 03.10.2014р., яка в подальшому була скасована. Тому з урахуванням того, що підстава, на якій СТОВ «Новомайорське» були набуті вказані грошові кошти відпала і у товариства немає правових підстав для їх збереження.

Оскільки рішення суду в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 ніким не оскаржується, у апеляційного суду у відповідності з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України відсутні апеляційні підстави для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду в цій частині та наведення правових висновків.

Перевіряючи справу в межах апеляційного оскарження, колегія суддів не може не погодитись з рішенням суду в частині вирішення основного позову СТОВ «Новомайорське» оскільки в цій частині рішення висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування чи порушення норми матеріального і процесуального права.

Згідно ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Згідно з положеннями ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками, вважаються, зокрема, фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Відповідно до частин 1,2,3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в пунктах 12 та 14 постанови від 16 квітня 2004 р. N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, які її заподіяли.

Розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284.

У такому самому порядку визначаються збитки, заподіяні обмеженням прав власників землі та землекористувачів, погіршенням якості земель або приведенням їх у не придатний для використання за цільовим призначенням стан унаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.93 р. N 284 (з наступними змінами та доповненнями), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відповідно до п.2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які їх створили.

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки, зокрема, у виді понесених витрат на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка,внесення добрив, посів, інші види робіт), інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття, обмеження прав.

Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, що 22.06.2007 року між ОСОБА_3 та СТОВ «Новомайорське» укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_3 передав СТОВ «Новомайорське» у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 5,40 га. Договір укладено строком на 10 років та у встановленому порядку зареєстровано у Великоновосілківському районному відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 4-07-149-700073 від 02.07.2007 року (а.с.5-7,11).

07.02.2012 р. ОСОБА_3 помер. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори 07.11.2012 року, земельна ділянка площею 5,40 га, кадастровий № :02:001:0109, перейшла у власність відповідача ОСОБА_2 (а.с.8,9).

07.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до директора СТОВ «Новомайорське» про повернення йому земельної ділянки, зазначивши, що договір оренди землі у звязку зі смертю його батька втратив силу і він бажає займатися самостійною обробкою успадкованої земельної ділянки (а.с.10).

Судом також встановлено, що СТОВ «Новомайорське» земельну ділянку відповідачу не повернуло, оскільки у звязку зі смертю орендодавця дія договору оренди не припинилася, а зобовязання орендодавця за цим договором перейшли до спадкоємця. Однак, ОСОБА_2 зайняв передану в оренду земельну ділянку та посіяв на ній соняшник в 2014р., зібрав врожай та розпорядився ним на свій розсуд. Дані обставини сторони не оспорювали та в апеляційному суді підтвердили їх представники.

Згідно наданої СТОВ «Новомайорське» схемою розміщення с/х культур на 2014 рік земельна ділянка, яка перебуває у власності ОСОБА_2 товариством засіяна не була, а розташовані поруч з нею засіяні соняшником.

За таких обставин, з урахуванням наведених норм права, виходячи з того, що відповідно до положень ст.ст.59,60 ЦПК України позивач не надав суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому діями відповідача реальних збитків у розмірі 1382,54грн. та збитків у вигляді упущеної вигоди за час тимчасового невикористання земельної ділянки у розмірі 59550грн., який був розрахований позивачем, суд першої інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача і в позові відмовив.

При цьому суд правильно не прийняв належними доказами на підтвердження заподіяних реальних збитків позивачу договір про надання послуг по обробці землі, укладений 01.04.2010 р. між СТОВ «Новомайорське» та АФ «Пахарь»; акт прийому - здачі виконаних робіт від серпня 2013 р. по культивації та дискуванню; рахунки-фактури на бензин та дизельне паливо від 20.08.2013 р. та 21.08.2013 р.; рахунок-фактуру на оливу від 04.04.2013 р.; видаткову накладну на оливу від 04.04.2013 р.; накладну на тосол від 05.03.2013 р.; договір поставки нафтопродуктів від 01.08.2013 р.; довідку про фактичну норму витрат дизельного палива від 14.09.2015 р.; лімітно-заборну картку на отримання ПММ; копії подорожніх листів тракториста (а.с.174-186), оскільки із зазначених документів не вбачається, що культивація та дискування проводились безпосередньо на належній відповідачу земельній ділянці і що саме на цю земельну ділянку витрачались паливно-мастильні матеріали та в якому обємі. Відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі у вигляді фактичних втрат, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, розмір яких визначається на підставі документально підтверджених даних. Оскільки наданими позивачем документами не підтверджений розмір фактичних витрат, щодо яких заявлено позовні вимоги, на підготовку земельної ділянки під посіви озимої пшениці, то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Крім того, суду не надано відповідного акту комісії про визначення розміру збитків, складеного і затвердженого у відповідності з п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 (з наступними змінами та доповненнями).

Також суд вірно дійшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності реальної можливості отримання доходів від використання орендованої земельної ділянки згідно з договором оренди. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірної земельної ділянки з урахуванням доходу, отриманого відповідачем, та закупівельної ціни соняшника у 2015 році товариством (а.с.156,158-161,193,194), з яким у позивача не було укладено договору, в той час, як позивач стверджує, що мав намір ділянку засіяти озимою пшеницею та отримати дохід від врожаю цієї сільськогосподарської культури. Розрахунок збитків у вигляді упущеної вигоди документально не підтверджений та визначений позивачем, а не спеціальною комісією у порядку, встановленому вимогами ч.2 ст.157 ЗК України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 (з наступними змінами та доповненнями). Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано відповідних документів, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, що міг би отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Також у справі відсутні будь-які документи, які б підтверджували розмір зібраного на орендованій позивачем земельній ділянці відповідачем в 2014 році врожаю соняшника та отриманого ним прибутку від реалізації цього врожаю.

Як вбачається зі справи, свої висновки суд достатньо повно та мотивовано обґрунтував посиланням на вимоги нормативно-правових актів, обставини справи та надані сторонами докази, надавши відповідну правову оцінку всім доказам в їх сукупності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування чи порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Будь-яких нових обставин чи доказів, які не були предметом дослідження та оцінки в суді першої інстанції в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано. Тому у апеляційного суду відсутні підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, проведеної судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд залишив без уваги показання свідка головного агронома ОСОБА_7, план посіву площ по СТОВ «Новомайорське» на 2013 рік під врожай 2014 року, структуру посівних площ по товариству на 2014 рік, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не випливають з матеріалів справи та спростовуються наявними у справі доказами і змістом рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дослідив всі надані позивачем докази та дав вказаним доказам відповідну оцінку у своєму рішенні. В плані посіву на 2013 рік під врожай 2014 року та структури посівних площ на 2014 рік (а.с.233,234) зазначена лише загальна площа посівів, і цими документами не підтверджується, що належна відповідачу земельна ділянка планувалась під посів озимої пшениці та що на ній проводились дискування і культивація під посів озимої пшениці. З показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що у книзі сівообороту інформація щодо засіву земельних ділянок зазначається по факту за минулий період, що в товаристві відсутній план посіву сільськогосподарських культур, які планується засівати у майбутньому періоді з привязкою до конкретних земельних ділянок. Тому суд першої інстанції вірно не прийняв дані пояснення свідка та документи належними доказами на підтвердження позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно в обґрунтування вимог стосовно стягнення упущеної вигоди не прийняв до уваги акт комісії з питань агропромислового комплексу, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища при виконкомі Октябрської сільської ради Великоновосілківського району від 06.08.2014 року, яким встановлено факт засівання відповідачем земельної ділянки в 2014р. соняшником, а також ті обставини, що відповідач 20.09.2014 року за допомогою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зібрав врожай насіння соняшника та отримав дохід насіння вагою 7940кг., є безпідставними, оскільки вказаний акт підтверджує лише факт засівання відповідачем земельної ділянки соняшником (а.с.92), що не оспорювалось відповідачем та його представником. Будь-яких документів, які б підтверджували вагу зібраного відповідачем врожаю насіння соняшника та ціну його реалізації не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. Крім того, згідно з положеннями ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а, оскільки у відповідності до ч.2 ст.156 ЗК України та п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284, розмір збитків, в тому числі упущеної вигоди, визначається відповідними актами комісії, а у даній справі такий акт комісії відсутній. Не надано такого акту і апеляційному суду. Тому підстав для задоволення позову не вбачається.

З цих же підстав є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що суд без уваги залишив посилання в позовній заяві на визначений розмір упущеної вигоди у сумі 7678,80грн., який могло б одержати товариство від реалізації озимої пшениці, яку планувалось виростити на земельній ділянці, що була самочинно зайнята відповідачем, оскільки, як вбачається зі справи такий розмір збитків також визначено самостійно позивачем (а.с.187-193), а не у встановленому Порядком актом відповідної комісії. Також слід зауважити, що, змінивши позовні вимоги, СТОВ «Новомайорське» в остаточній редакції позовної заяви просило стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 59550грн., виходячи з розрахунку щодо врожаю соняшника (а.с.169-173).

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не випливають з обставин справи, ніякими належними, допустимими та переконливими доказами не підтверджені, не ґрунтуються на вимогах закону та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги на підставі доказів, наданих сторонами, які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Новомайорське» відхилити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Принцевська В.П.

ОСОБА_10