У х в а л а

іменем україни

21 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури, за касаційною скаргою представника Державної казначейської служби України - Хмельницького Віктора Сергійовича - на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилався на те, що відносно нього 25 квітня 2013 року було порушено кримінальне провадження № 0000293 за фактом завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через хворобу та внаслідок безпорадного стану, викликаного вживанням алкогольних напоїв, маючи обов'язок піклуватися про цю особу і маючи змогу надати їй допомогу, що спричинило смерть ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 слідчим слідчого відділу Южноукраїнського міського відділення Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області (далі - СВ Южноукраїнського МВ УМВС України у Миколаївській області) позивачу було повідомлено про підозру. 15 липня 2013 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 липня 2013 року за клопотанням слідчого СВ Южноукраїнського МВ УМВС України від 15 липня 2013 року ОСОБА_2 було відсторонено від посади матроса-рятувальника рятувальної станції управління надзвичайних ситуацій, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, строком на один місяць, у зв'язку з чим він втратив заробіток. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01 серпня 2013 року ухвалу слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 липня 2013 року скасовано та у задоволенні клопотання слідчого відмовлено. 12 серпня 2013 року слідчим СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області було складено обвинувальний акт, яким позивачу пред'явлено обвинувачення за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України, який було надіслано до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

31 березня 2014 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області відносно ОСОБА_2 винесено виправдувальний вирок.

ОСОБА_2 вважав, що незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що у нього змінився життєвий устрій, були втрачені нормальні соціальні зв'язки з друзями, знайомими та рідними, а також з колегами по роботі, що призвело до погіршення стану його здоров'я та психологічного стану, завдало йому значних моральних страждань. Крім того були зганьблені його честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації. У зв'язку із відстороненням його від посади, він втратив заробіток. Тому він просив стягнути на його користь 300 000 грн з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів, у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, шляхом безспірного списання коштів, у розмірі 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ДКСУ - Хмельницький В.С. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що кримінальне провадження № 0000293 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 квітня 2013 року за фактом завідомого залишення без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через хворобу та внаслідок безпорадного стану, викликаного вживанням алкогольних напоїв, що спричинило смерть ОСОБА_4, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

10 червня 2013 року слідчим СВ Южноукраїнського МВ УМВС України у Миколаївській області ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та вручено йому копія повідомлення про підозру. 12 серпня 2013 року старшим прокурором прокуратури м. Южноукраїнська було затверджено обвинувальний акт та направлено до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 липня 2013 року позивача було відсторонено від посади матроса-рятувальника рятувальної станції управління надзвичайних ситуацій, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Южноукраїнської міської ради Миколаївської області строком на один місяць. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01 серпня 2013 року ухвалу слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 липня 2013 року скасовано та у задоволенні клопотання слідчого відмовлено.

31 березня 2014 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області відносно ОСОБА_2 винесено виправдувальний вирок. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року вказаний вирок суду було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2015 року ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року залишено без змін.

Таким чином позивач незаконно перебував під слідством та судом з 10 червня 2013 року по 25 листопада 2014 року, тобто 17 місяців 15 днів.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно із п. п. 5 ст. 3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вказаного Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно із п. 4 Положення про казначейство України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232«Питання Державного казначейства України», казначейство України здійснює управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються, у тому числі в іноземній валюті, у випадках, передбачених законодавством; провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, наведені обставини обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову. При цьому визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн суди попередніх інстанцій правильно врахували встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати, характер та обсяг страждань, які отримав позивач, перебуваючи під слідством і судом.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їхзміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Державної казначейської служби України - Хмельницького Віктора Сергійовича - відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук