Справа № 490/1830/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

28 квітня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

представника третіх осіб - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_3, Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/1830/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3

представника третіх осіб - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_3, Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив зобовязати ОСОБА_5 вивільнити самовільно зайняті 17 кв. м земельної ділянки під самовільним будівництвом шляхом зносу самовільно побудованого з виходом за червону лінію капітального гаражу літ. «Р» у домоволодінні по вул. Сафронова, 1 в м. Миколаєві.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що Миколаївська міська рада є власником самовільно захопленої відповідачем земельної ділянки. Відповідачка самовільно здійснила забудову на вказаній земельній ділянці, у звязку з чим порушила права власника, від імені якого діє адміністрація Центрального району.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачки проти позову заперечував. При цьому зазначав, що на теперішній час земельна ділянка, про звільнення якої просить позивач, знаходиться в оренді відповідачки, у звязку з чим не є самовільно зайнятою, а будівлі не виходять за червону лінію.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на численні порушення відповідачкою її прав та інтересів як співвласника домоволодіння.

Представник третьої особи ОСОБА_6 у судовому засіданні вимоги позову також підтримала, посилаючись на протиправність дій відповідачки ОСОБА_5, якими порушуються права співвласників домоволодіння по вул.Сафронова,1.

Представник ДАБІ України в особі Управління ДАБІ у Миколаївській області у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника Управління за наявними матеріалами та з урахуванням вимог діючого законодавства.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, висновок судової будівельно-технічної експертизи, заслухавши пояснення сторін, експерта, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка є власницею 1/5 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових споруд та будівель за адресою м. Миколаїв, вул. Сафронова, 1 на підставі Договору купівлі-продажу від 11.10.1983 року, що був посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за № 4-2397.

Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є ОСОБА_3 (31/200 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2004 року, а. с. 50), ОСОБА_8 (31/200 частки на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2011 року, а. с. 55) та ОСОБА_9 (49/100 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2012 року, а. с. 10).

З вищевказаною адресою ОСОБА_5 було здійснено перебудову гаражу літ. «Р». Вказана обставина встановлена протоколом № 394 від 19.11.2013 року, який було складено начальником відділу благоустрою та контролю за санітарним станом району адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради (а. с. 5), а також підтверджується копією повідомлення КП «ММБТІ» від 27.11.2012 року (а. с. 134).

При цьому, 19 листопада 2013 року позивачем на адресу відповідачки було направлено повідомлення, яким їй було запропоновано добровільно у місячний термін здійснити перебудову самовільно побудованого гаражу та вивільнити самовільно зайняту земельну ділянку 17 кв. м за червоною лінією забудови (а. с. 135).

Крім того, адміністративною комісією при адміністрації Центрального району було винесено постанову № 1665 від 27.11.2013 року про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 150 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

В той же час, на заходи адміністративного впливу відповідачка не реагувала, самовільну перебудову не усунула.

Із відповіді Управління ДАБІ у Миколаївській області від 07.09.2015 року вбачається, що в період з 2008 по 2015 рік документи дозвільного характеру на обєкт будівництва по вул. Сафронова, 1 у м. Миколаєві ОСОБА_5 не отримувалися, перевірки будівництва обєкту за зазначеною адресою не проводилися (а. с. 125).

В ході розгляду справи судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, висновком якої № 125-112 від 15.01.2016 року встановлено, що безпосередньо до частини правої бокової стіни житлового будинку літ. «А-1» прибудовано нежитлову прибудову літ. «а1», а також вздовж правої бокової межі у фасадній частині будівлю гаражу літ. «Р1» з погребом літ. «Рпд», які у фасадній частині виступають за червону лінію і знаходяться у користуванні ОСОБА_5, а саме:

- ліва бокова частина прибудови літ. «а1» площею 6,57 кв. м у фасадній частині виступає за червону лінію забудови;

- фасадна частина будівлі гаражу літ. «Р» з погребом літ. «Рпд» площею 5,87 кв. м виступає за червону лінію забудови.

Крім того, здійснена відповідачкою забудова земельної ділянки призвела до того, що ширина заїзду на земельну ділянку і проїзду до внутрішньодворової території не відповідає вимогам п. 7.5 ДБН В.3.2-2-2009, п. п. 3.22, 3.25 ДБН 360-92** та п. 6.2 ДБН В.1.1.-7-2002.

Експертом у висновку зазначено, що для звільнення самовільно зайнятих частин земельної ділянки від частини будівель літ. «а1» (прибудови до житлового будинку) та гаражу літ. «Р-1» з погребом літ. «Рпд», які розташовані за червоною лінією фасадної межі земельної ділянки № 1 по вул. Сафронова в м. Миколаєві, необхідно зробити частковий демонтаж у фасадній частині, а саме:

- літ. «а1» - прибудова до житлового будинку з розміром демонтажу 1,85*3,53 м площею 6,53 кв. м;

- літ «Р-1» - гараж з розміром демонтажу 1,8*3,26 м площею 5,87 кв. м.

Для виконання робіт з демонтажу і розібрання частин вказаних споруд необхідна наявність розробленого робочого проекту, виконаного спеціалізованою ліцензованою організацією, оскільки при виконанні часткового розібрання буде порушено цілісність конструкцій, що призведе до повного руйнування споруд.

В той же час, у судовому засіданні представник відповідачки надав суду документи, які підтверджують, що земельна ділянка, яка є предметом спору, на теперішній час знаходиться в оренді у ОСОБА_5

Так, 23 грудня 2014 року відповідачка звернулася до Миколаївського міського голови із заявою, в якій просила дати дозвіл на відвід земельної ділянки орієнтовною площею 85 кв. м під уже збудовану частину індивідуального житлового будинку, а також під уже збудований гараж (літ. «Р1») на земельній ділянці її домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Сафронова, 1.

Рішенням ММР № 46/33 від 18.03.2015 року відповідачці було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення із земель комунальної власності, із домоволодіння № 1 по вул. Сафронова, земельної ділянки орієнтовною загальною площею 114,37 кв. м (у власність 102,38 кв. м, в оренду 5,74 кв. м та 6,25 кв. м) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з подальшим присвоєнням окремої адреси (п. 18 рішення).

Рішенням ММР № 49/32 від 15.09.2015 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 114 кв. м (під житловою забудовою одно- та двоповерховою), у тому числі: земельна ділянка № 1 у власність площею 36 кв. м під капітальною забудовою; земельна ділянка № 2 у власність площею 17 кв. м під капітальною забудовою; земельна ділянка № 3 у власність площею 49 кв. м під прибудинковою територією; земельна ділянка № 4 в оренду площею 6 кв. м під капітальною забудовою; земельна ділянка № 5 в оренду площею 6 кв. м під капітальною забудовою із земель комунальної власності, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Сафронова, 1/1.

Цим же рішенням ОСОБА_5 було передано в оренду на 25 років земельну ділянку загальною площею 12 кв. м (дві земельні ділянки по 6 кв. м) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Сафронова, 1/1.

Таким чином, станом на день винесення рішення судом земельна ділянка, про звільнення якої просить відповідач, знаходиться у користуванні (в оренді) відповідачки на підставі рішення Миколаївської міської ради, інтереси якої у суді представляє Адміністрація Центрального району ММР.

Так, відповідно до п. 1.1 Положення про АЦР ММР від 21.04.2011 року Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради є виконавчим органом Миколаївської міської ради, підзвітним і підконтрольним міській раді, підпорядкованим виконавчому комітету та міському голові.

Згідно з п. 4.9.6 Положення до компетенції АЦР ММР входить, зокрема, підготовка та подання до суду від імені міської ради позовних заяв щодо знесення самовільно побудованих будівель і споруд, розташованих на землях територіальної громади міста.

Згідно зі ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Згідно з положеннями чинного законодавства, земля може перебувати у державній власності (права власника здійснюють органи державної влади), комунальній власності (права власника здійснюють органи місцевого самоврядування, зокрема, міська рада) та приватній власності фізичних чи юридичних осіб.

Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Таким чином, земельна ділянка, що є предметом спірних правовідносин, належить на праві власності територіальній громаді міста Миколаєві, від імені якої права власника здійснює Миколаївська міська рада, яка у передбаченому земельним законодавством України порядку може передавати землю у власність або у користування (оренду) іншим особам.

В той же час, позивач вказує на те, що земельна ділянка, яка знаходиться під капітальним гаражем літ. «Р» у домоволодінні по вул. Сафронова, 1 в м. Миколаєві є самовільно зайнятою, однак суд із такою позицією погодитися не може виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Таким чином, чинне законодавство України повязує існування факту самовільного зайняття земельної ділянки із наявністю або відсутністю у особи правових підстав володіти або користуватися такою земельною ділянкою, до яких належать рішення компетентного органу або правочин.

Судом встановлено, що на час винесення у справі рішення земельна ділянка, про звільнення якої просить позивач, знаходиться у користуванні відповідачки на підставі рішення органу місцевого самоврядування про її передачу в оренду. У звязку з цим, вказана земельна ділянка, на думку суду, на теперішній час не може вважатися самовільно зайнятою в розумінні положень земельного законодавства України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем на даний час не доведено факту самовільного зайняття земельної ділянки по вул. Сафронова, 1 в м. Миколаєві, а також не надано доказів того, що наразі дії відповідачки ОСОБА_5 порушують законні права та інтереси територіальної громади м. Миколаєва як власника землі та Миколаївської міської ради як органу, що здійснює права власника.

Крім того, у своїх позовних вимогах АЦР ММР просить про звільнення земельної ділянки шляхом зносу самовільно побудованого з виходом за червону лінію капітального гаражу літ. «Р» у домоволодінні по вул. Сафронова, 1 в м. Миколаєві.

В той же час, на думку суду, такі позовні вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки позивачем необґрунтовано обрано спосіб захисту порушеного на його думку права з огляду на таке.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Частина сьома цієї статті встановлює, що лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

І тільки якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. При цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Проведеною судовою будівельно-технічною експертизою встановлено, що для звільнення самовільно зайнятих частин земельної ділянки від частини будівель літ. «а1» (прибудови до житлового будинку) та гаражу літ. «Р-1» з погребом літ. «Рпд», які розташовані за червоною лінією фасадної межі земельної ділянки № 1 по вул. Сафронова в м. Миколаєві, необхідно зробити частковий демонтаж у фасадній частині, а саме:

- літ. «а1» - прибудова до житлового будинку з розміром демонтажу 1,85*3,53 м площею 6,53 кв. м;

- літ «Р-1» - гараж з розміром демонтажу 1,8*3,26 м площею 5,87 кв. м.

Для виконання робіт з демонтажу і розібрання частин вказаних споруд необхідна наявність розробленого робочого проекту, виконаного спеціалізованою ліцензованою організацією, оскільки при виконанні часткового розібрання буде порушено цілісність конструкцій, що призведе до повного руйнування споруд.

Таким чином, на думку суду, позивачем необґрунтовано вимагається знесення частини споруди, оскільки таке знесення призведе до повного руйнування тих частин прибудови до житлового будинку та гаражу, які побудовані у передбаченому законодавством порядку.

Інші доводи суд до уваги не приймає, оскільки вони не мають юридичного значення для правової кваліфікації відносин, які виникли між сторонами.

Враховуючи усе вищезазначене, зважаючи на те, що на теперішній час земельна ділянка, про звільнення якої просить позивач, не є самовільно зайнятою в розумінні чинного законодавства України, зважаючи на обсяг заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН