Справа № 728/267/16-ц Провадження № 22-ц/795/860/2016 Суддя у I інстанції Пархоменко П. І.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

12 травня 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Мамонової О.Є. ,

з участю секретаря судового засідання Шкарупи Ю.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» про визнання припиненими зобо»язань за кредитним договором, укладеним між сторонами на підставі заяви ОСОБА_5 від 04.02.2009 року.

ОСОБА_5 просила скасувати вказане рішення суду, посилаючись на те, що судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Зокрема, посилалась на те, що судом не було враховано ту обставину, що строк дії кредитних карток за її заявою від 04.09.2009 року закінчився 04.02.2012 року, а тому зобов»язання за вказаним кредитним договором є припиненими.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з такого.

28 січня 2016 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриваБанк» з вимогою визнання кредитного зобовязання припиненим.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 04 лютого 2009 року звернулась до банку з заявою про відкриття карткового рахунку та отримання кредитної картки «Універсальна», на підставі якої їй було видано кредитні картки № 49 2235 та № 5457 0829 2320 7430. В подальшому, 17 червня 2015 року відповідачем булла повідомлена про наявність заборгованості в сумі 14449 грн. 24 коп. за кредитною карткою № 5457 0823 9064 4974. Посилаючись на те, що строк дії карток, вказаних у заяві позивача від 04 лютого 2009 року закінчився, а нову картку вона не отримувала, просила суд визнати, що зобовязання за кредитним договором від 04 лютого 2009 року є припиненим.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 лютого 2009 року між позивачем та відповідачем в письмовій формі було укладено договір про надання банківських послуг, який складається з Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 09 жовтня 2006 року №С-205.

04 лютого 2009 року позивач отримала платіжну картку № 692235 (дебетну) та 19 березня 2009 року - платіжну картку № 207430 за кредитною схемою, відомості про яку були внесені до заяви позивача (а.с.41, 42).

Після затвердження за наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 нової редакції Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.60-63), 02 лютого 2011 року позивач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.43), чим погодилась з новими Умовами та Правилами банківських послуг, та взяла на себе обовязки їх виконувати.

Відповідно до вказаної заяви, 13 лютого 2013 року, позивачем було отримано перевипущену картку № 644974 та 15 червня 2015 року - перевипущену картку № 108429, що за матеріалами справи підтверджено випискою про рух коштів по карткових рахунках (а.с.96-112) та витягами з технічного програмного комплексу банку з фото фіксацією вручення карток позивачеві (а.с.113-114), її поясненнями, наданими в судовому засіданні.

Згідно відомостей виписки про рух коштів за рахунком № 207430 та перевипущеними картками № 644974, №108429, позивач у 2015 році вносила кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, однак станом на 01 лютого 2016 року залишок заборгованості за кредитом та відсотками становив 22 706 грн. 35 коп. (а.с.96).

Таким чином, виходячи з наведенного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте позивач, всупереч взятих на себе договірних зобовязань, в установлені терміни не повернула відповідні грошові суми, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, наявність якої підтверджується випискою про рух коштів по карткових рахунках.

Вимога позивача про визнання зобов»язань перед банком за кредитним договором, укладеним за підставі її заяви від 04 лютого 2009 року, припиненими, на законних підставах була залишена судом першої інстанціїї без задоволення, оскільки не грунтується на нормах матеріального права.

Зокрема, приписами ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов»язання припитяється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

З умов договору про надання позивачеві кредиту не вбачається підстав, виходячи з яких зобов»язання позивача є припиненими.

Крім того, позивачем не було доведено, що існують обставини для припинення зобовязань, виходячи з вимог закону, а саме, у зв»язку з їх виконанням (стаття 599 ЦК), переданням відступного (стаття 600 ЦК), зарахуванням зустрічних однорідних вимог або у разі заміни кредитора (статті 601, 603 ЦК), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК), у зв»язку з прощенням боргу (стаття 605 ЦК), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК), неможливістю його виконання (стаття 607 ЦК).

За таких обставин, суд пешої інстанції обгрунтовано відмовив позивачеві у задоволенні її позовних вимог.

Доводи ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції без належних правових підстав не було взято до уваги правову позицію, висловлену Верховним судом України у постанові від 19.03.2014 року про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів за кредитною карткою починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, не можуть бути врахованими апеляційний судом, оскільки зазначений правовий висновок Верховного суду України не містить позиції щодо врегулювання спірних правовідносин..

Наведена позиція позивача перевірялась судом першої інстанції, який правомірно послався на те, що вказана позиція Верховного суду України не може бути застосованою, оскільки прописує застосування позовної давності

у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу (стаття 256 ЦК), однак строк дії зобовязання не є строком захисту порушеного права, по суті є строком існування суб'єктивного права кредитора та суб'єктивного обов'язку боржника, після закінчення яких, за певних обставин, зобовязальні правовідносини можуть бути припинені.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: