Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання іпотекодержателем нерухомого майна, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та стягнення судових витрат, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі − ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_7 26 липня 2007 року укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кошти в сумі 100 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 27 липня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_7 передав банку в іпотеку нежитлові приміщення загальною площею 283,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, м. Івано-Франківськ.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_7 своїх кредитних зобов'язань рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2012 року з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 876 273 грн 68 коп.

У процесі виконання рішення суду позивачу стало відомо, що ОСОБА_7 без згоди іпотекодержателя на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18 вересня 2007 року здійснив переведення нежитлових приміщень у житловий фонд та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно та відчужив частину іпотечного майна ОСОБА_8, а останній − відповідачу ОСОБА_6

Посилаючись на те, що до ОСОБА_6 перейшли всі права і обов'язки за іпотечним договором, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить змінити оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 не є предметом іпотеки за договором іпотеки від 27 липня 2007 року, зареєстрованим за № 527-Д, оскільки квартира є житловим приміщенням, а в іпотеку передано нежитлове приміщення, площа квартири − 54,8 кв. м, предмета іпотеки − 283,7 кв. м, балансова вартість квартири згідно з даними Івано-Франківського ОБТІ становить 96 212 грн, предмету іпотеки − 143 268 грн. Крім того, спірна квартира станом на час укладення договору купівлі-продажу 12 березня 2008 року не була обтяжена іпотекою.

Проте з такими висновками суду першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначеним вимогам норм процесуального права не відповідають.

Судами встановлено, що 26 липня 2007 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено кредитний договір № 151/07МК, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США з оплатою 14 % річних за користування кредитом на строк до 26 липня 2022 року, на умовах повернення, строковості та платності.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 27 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу за № 527-Д, за яким ОСОБА_7 в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було передано нерухоме майно, що складається з нежитлових приміщень № № 5, 6, 7, зазначених в плані літерою А, загальною площею 283,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, м. Івано-Франківськ.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 березня 2012 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто з ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 876 273 грн 68 коп.

ОСОБА_7 відчужив ОСОБА_8 квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а останній − ОСОБА_6 Квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 73,3 кв. м, загальною площею 107,5 кв. м.

Зазначена квартира належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане Івано-Франківським міським управлінням житлово-комунального господарства 04 жовтня 2007 року.

Підставою видачі даного свідоцтва послужило рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18 вересня 2007 року № 456.

Установлено, що в рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18 вересня 2007 року № 456 відсутні дані щодо затвердження актів державної комісії приймання в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та реконструйованих квартир: реконструкції нежитлового приміщення ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до положень п. 1.3 договору іпотеки, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань іпотекодавця ОСОБА_7, є нерухоме майно, що складається з нежитлових приміщень № № 5, 6, 7, зазначених в плані літерою А, загальною площею 283,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на предмет іпотеки підтверджено: договором купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченим 26 липня 2007 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим № 522-Д, зареєстрованим в державному реєстрі правочинів за № 4352002, зареєстрований в Івано-Франківському ОБТІ згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15377575 від 26 липня 2007 року, реєстраційний № 18924732, в реєстрову книгу № 6ф номер запису 1112. Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15377640, виданим 26 липня 2007 року Івано-Франківським ОБТІ, реєстраційний № 18924732, предмет іпотеки має загальну площу 283,7 кв. м, вартість 143 268 грн.

Згідно з копією витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 12 березня 2008 року та довідки від 12 березня 2008 року приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу встановлено, що згідно з даними Єдиного реєстру заборон квартира АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_7, під забороною не була.

Іпотека − вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ч. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи визначені у ст. 23 Закону України «Про іпотеку».

Стаття 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно з п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Звертаючись до суду з позовом, банк вказував на те, що спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки, а саме частиною переведених у житловий фонд нежитлових приміщень № № 5, 6, 7 загальною площею, 283,7 кв. м по АДРЕСА_1, яка не є новоствореним об'єктом, а майном, яке разом з іншими трьома квартирами утворилось внаслідок переведення іпотечного майна, яке перейшло з нежитлового до житлового фонду.

На підтвердження наведеного банком було надано технічні паспорти на нежитлові приміщення та на спірну квартиру, а також довідку ЖЕО Захід Стиль» від 17 лютого 2015 року, згідно з якою на мансардному поверсі будинку АДРЕСА_1 знаходиться окрім квартири НОМЕР_1, розташовані ще три житлові квартири (квартира НОМЕР_4, площею 54,8 кв. м, власником якої є ОСОБА_9, квартира НОМЕР_2, площею 105,0 кв. м, власником є ОСОБА_10, та квартира НОМЕР_3, площею 86,6 кв. м, власниками є ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13), що залишилось поза увагою та належною правовою оцінкою судів.

Крім того, поза увагою судів залишилася правомірність набуття права власності на спірну квартиру НОМЕР_1 ОСОБА_7, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно зазначено, що право власності ОСОБА_7 отримав на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18 вересня 2007 року № 456, проте зазначене рішення стосується зовсім інших об'єктів нерухомості та інших осіб і жодної інформації щодо об'єкта по АДРЕСА_1 у ньому немає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди обмежилися лише дослідженням тих обставин, на які посилався відповідач, залишивши без належної оцінки доводи позивача у справі.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57−60, 131−132, 137, 177, 179, 185, 194, 212−215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки та також указано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судам слід надати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рим, 04.XI.50).

З огляду на зазначене, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не надавши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак