Справа № 521/192/16-ц
Справа № 521/192/16-ц
Провадження №2/521/1862/16
26 квітня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді Леонова О.С.,
при секретарі Малиш О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку,-
11.01.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку.
В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 г. Даний будинок належить їй на праві власності. В будинку разом з нею зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 Починаючи з 5 листопада 2014 року відповідач не проживає за місцем реєстрації. Відповідач виїхав за кордон (в Росію) та подальше його місцезнаходження їй невідоме. На зв'язок не виходить, контакт не підтримує. Наявність колишнього чоловіка зареєстрованим в її будинку позбавляє її можливості оформити субсидію, а також створює перешкоди у оплаті і нарахуванні комунальних платежів. Оскільки вона пенсіонер і потребує соціального захисту, то даний факт реєстрації місця проживання колишнього чоловіка потребує негайного і остаточного вирішення.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини не явки суду не повідомив. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у місті Одесі, по вул. Платановій, буд. №34-г на підставі договору купівлі-продажу від 21.05.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, серії АЕР № 652483 (а.с. 4), що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 58194593 від 26.04.2016 р.
Відповідно до свідоцтва серії 1-ЖД №030329 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 394 від 31.10.2006 року (а.с. 5).
В будинок по вул. Платановій, буд. №34-г ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вселилися після придбання такого, ОСОБА_1 зареєструвалась 12 липня 2002 року, ОСОБА_2 зареєструвався 5 грудня 2005 року після видачі 3 листопада 2005 року ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні. Реєстрацію місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 здійснив з відома та згоди ОСОБА_1
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вже після розірвання шлюбу затверджено мирову угоду, якою сторони визнали право спільної власності на 2/5 частини будинку по вул. Платановій, буд. №34-г, визначили частку кожного, як то ОСОБА_2 - 1/3 від 2/5 частин житлового будинку, ОСОБА_1 - 2/3 від 2/5 частин. Сторони державну реєстрацію встановлених мировою угодою прав власності на нерухоме майно не провели, однак факт укладення угоди має місце, судове рішення про визнання мирової угоди є чинним.
У вересні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виконання умов мирової угоди, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2008 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов було задоволено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2008 року заочне рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд, в ході якого ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2008 року позовну заяву залишено без розгляду за заявою ОСОБА_2.
У червні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ між ним та ОСОБА_1 в натурі житлового будинку по вул. Платановій, буд. №34-г, однак рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 квітня 2011 року, в позові було відмовлено.
Крім того, рішення Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2013 року, змінено рішення Малиновського районного суду від 11.12.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, на підставі якого ОСОБА_2 був вселений в 2/5 частини житлового будинку №34 «г» по вул. Платановій в м. Одесі.
Вказані обставини були встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2013 року, тому у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягають.
Постановою Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ від 06.11.2014 р. закінчено виконавче провадження виконавчого листа № 2/1519/6621/11 виданого 24.12.2013 р. про вселення ОСОБА_2 в 2/5 частини житлового будинку №34 «г» по вул. Платановій в м. Одесі.
В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач в будинку 34 «г» по вул. Платановій в м. Одесі не проживає з 2004 року, однак постійно шантажує її судами та вимагає виплатить йому 5000 доларів США за те, що він зніметься з реєстрації за вказаною адресою. Після примусового вселення ОСОБА_2 до її будинку 06.11.2014 р. вона жодним чином не перешкоджала йому мешкати за адресою по вул. Платановій, буд. №34-г в м. Одеса та відмовилась сплатити йому гроші. З 06.11.2014 р. ОСОБА_2 так і не проживає за даною адресою, не користується спірним будинком, а комунальні установи продовжують розраховувати оплату за послуги за кількістю прописаних осіб.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Крім того, як вбачається з листа № в1050 від 23.03.2016 р. Малиновський ВП в м. Одесі повідомляє, що згідно бази «ІІПС АРМОР» інформація стосовно того, чи звертався ОСОБА_2 з приводу усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням за адресою м. Одеса, по вул. Платановій, буд. №34-г не знайдено.
З довідки КУ «ЦПМСД № 16» від 14.03.2016 року № 183 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 за медичною допомогою в КУ «ЦПМСД №16» з 01.01.2015 року по теперішній час не звертався. В базі даних не зареєстрований, амбулаторної картки в реєстратурі закладу немає.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 «в» в м. Одеса багато років, знає що ОСОБА_2, колишній чоловік позивачки, останній раз бачила його в 2004 році, тобто за спірною адресою він не проживає вже багато років.
З урахуванням того, що Апеляційний суд в своїй ухвалі 08.04.2011 року чітко визначив, що у ОСОБА_2 не має права власності на частину спірного домоволодіння у звязку з тим, що по вказаній мировій угоді таке право не було зареєстровано, суд вважає, що до спірних відносин можливо застосовувати вимоги ст. ст. 403, ч.1 ст. 405 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 вселився в домоволодіння, як член сімї власника, зареєструвався за місцем проживання та встановлено перелік приміщень, якими він має право користуватися.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ч.2 статті 405 ЦК України, якою передбачено: «... що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік (починаючи з 06.11.2014 р. по час звернення з позовом до суду), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Як вбачається з матеріалів справи відповідач більше одного року відсутній за цією адресою без поважних причин, його речей або меблів в будинку немає, а згідно зі ч.2 статті 405 ЦК України це є підставою для визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. При цьому суд враховує, що відповідач набув прово користування житловим приміщення у статусі члена сімї власника, під час перебування у шлюбних відносинах з позивачем.
Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивача, визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, так як в судовому засіданні встановлено, що він понад один рік не проживає на спірній житловій площі.
Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачу ОСОБА_2 за вищевказаною адресою.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 130, 208, 209, 212, 213-215, 217, 223-225 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Одеса, вул. Платанова, №34 «г».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення ухвалене й надруковано у нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя Леонов О.С.

26.04.2016