Справа № 603/522/16-ц
Провадження №2/603/241/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

за участі секретаря судового засідання Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Монастириського районного суду Тернопільської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. під літерою «А», літня кухня з підвалом «Б», сарай (стодола) «В», сарай «Г», комора «Д», ворота. хв.№1, огорожа №2.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 15.04.1991 року житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи колгоспний двір в якому на вказану дату проживали ОСОБА_2 - голова двору, ОСОБА_3 - син голови двору, ОСОБА_4 - невістка голови двору, ОСОБА_5 - внук голови двору, ОСОБА_6 - внук голови двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба, ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно до якого входить 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1.

Вказану спадщину прийняв син померлої - ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер - ОСОБА_5, після смерті якого залишилось спадкове майно, до якого входить 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1.

Вказану спадщину прийняли батьки померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вступили у фактичне управління спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_3, після смерті якого залишилось спадкове майно, до якого входить 5/10 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати - ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно, до якого входить 3/10 житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1.

Вказану спадщину прийняв син померлої - ОСОБА_6, оскільки проживав на час смерті з матір'ю.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер його рідний брат - ОСОБА_6, після смерті якого залишилось спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1, а тому вважає, що він являється спадкоємцем за законом другої черги, оскільки є рідним братом померлого. Крім нього спадкоємців за законом немає.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, але йому було відмовлено оскільки виявилось, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння і воно відноситься до суспільної групи - колгоспний двір.

Позивач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

Представник Ковалівської сільської ради в судове засідання не з'явився через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечують.

З огляду на те, що учасники процесу про час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд визнав неявку представника позивача, позивача, представника відповідача такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ковалівка Монастириського району Тернопільської області, у віці 97 років померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого повторно 04.03.2008 року, актовий запис №13, копія якого міститься в матеріалах справи.

Ще за життя ОСОБА_2 належала 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по АДРЕСА_1, що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких ОСОБА_2 була головою господарства.

Як убачається з вказаних погосподарських книг наданих Ковалівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Ковалівка належить до суспільної групи колгоспний двір, що складався з 5 членів.

З довідки №538 від 29.06.2016 року, виданої виконкомом Ковалівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області вбачається, що станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, який належав ОСОБА_2, проживали голова двору - ОСОБА_2, син голови двору - ОСОБА_7, невістка голови двору - ОСОБА_4, внук голови двору - ОСОБА_5, внук голови двору - ОСОБА_6.

До введення вдію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члену колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів.

Після смерті ОСОБА_2 у володіння спадковим майном фактично вступив син померлої ОСОБА_7, оскільки проживав з нею на час її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2, у віці 41 років помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 04.02.2001 року (а.с.12), копія якого міститься в матеріалах справи.

Ще за життя ОСОБА_5 належала 1/5 житлового будинку з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по АДРЕСА_1, що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких ОСОБА_5 був членом господарства.

Після смерті ОСОБА_5 у володіння спадковим майном фактично вступили батьки померлого - ОСОБА_7 та ОСОБА_4, оскільки проживали з ним на час його смерті.

Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3, у віці 80 років помер батько позивача - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 09.08.2007 року (а.с.14), копія якого міститься в матеріалах справи.

Ще за життя ОСОБА_7 належали 5/10 житлового будинку з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по АДРЕСА_1, що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких ОСОБА_7 був членом господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 74 років померла мати позивача - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданого 08.10.2007 року (а.с.18), копія якого міститься в матеріалах справи.

Ще за життя ОСОБА_4 належали 3/10 житлового будинку з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по АДРЕСА_1, що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких ОСОБА_4 була членом господарства.

Після смерті ОСОБА_4 у володіння спадковим майном фактично вступив син померлої - ОСОБА_6, оскільки проживав з нею на час її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_5, у віці 41 років помер рідний брат позивача - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданого 04.03.2016 року (а.с.20), копія якого міститься в матеріалах справи.

Ще за життя ОСОБА_6 належав житловий будинок з надвірними будівлями в спільній сумісній власності колгоспного двору по АДРЕСА_1, що підтверджується погосподарською книгою №5 Ковалівської сільської Ради на 1991-1995 роки (а.с.33, 34) та погосподарською книгою №3 Ковалівської сільської Ради народних депутатів на 1996-2000 роки (а.с.31, 32) копії яких містяться в матеріалах справи та згідно яких ОСОБА_6 був членом господарства.

Родинні відносини між померлими ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданого 05.09.1969 року (а.с.22), свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 виданого 26.03.2008 року (а.с.16) з аналізу яких вбачається, що померлий ОСОБА_6 є рідним братом позивача ОСОБА_1

Як слідує із листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1, був побудований в 1939 році, літня кухня та підвал в 1979 році.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з матеріалів справи брат позивача ОСОБА_6 мав першочергове право на прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги, так як проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за законом має право на житловий будинок з надвірними будівлями.

З листа МЮ України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44828931 від 19.08.2016 року, тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, відповідач не заперечує проти задоволення позову чим фактично його визнав.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1222, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м. під літерою «А», літня кухня з підвалом «Б», сарай (стодола) «В», сарай «Г», комора «Д», ворота. хв.№1, огорожа №2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян