У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - відділ державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 2 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 9 березня 2006 року з ним укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 4 596 грн 80 коп. зі сплатою 25,08 % річних за користування кредитом на строк до 10 березня 2008 року. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 20травня 2013 року з нього на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») стягнутозаборгованість за кредитним договором у розмірі 62 986 грн 96 коп., рішення набуло законної сили та звернуто допримусового виконання.

8 листопада 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області (далі - ВДВС Черняхівського РУЮ Житомирської області) Ковальчук Т.В. відкритовиконавче провадження. На виконаннявищевказаного судовогорішення державним виконавцем вилучено та продано на електронних торгах належний йому транспортний засіб.

21 серпня 2015 року йомунадійшла постанова про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження від 18 серпня 2015 року, винесена на підставі виконавчогонапису, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення з нього на користь банку заборгованості за кредитним договором від 9 березня 2006 року в розмірі 100 917 грн 86 коп.

Позивач вважав, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки по даному кредитному договору вже ухвалено судоверішення, яке перебуває на виконанні, тому просивсуд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса від 11травня 2015 року таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 2 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІ.М. від 11 травня 2015 року № 2201 таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки вже існує рішення про стягнення з позивача кредитної заборгованості, що набрало законної сили та звернуто до примусового виконання, при цьому не може існувати два виконавчі документи відносно однієї кредитної угоди. Крім того, починаючи з 2014 року заборонено вчиняти виконавчі написи нотаріуса на кредитних угодах і щодо них, якщо вони не посвідчені нотаріусом.

Також апеляційний суд зазначив, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором від 9 березня 2006 року, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості ОСОБА_3

Проте погодитись із такимивисновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що згідно із заявою позичальника від 9 березня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4 596 грн 80 коп. зі сплатою 25,08 % річних за користування кредитом на строк до 10 березня 2008 року.

Заочним рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 20 травня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 9 березня 2006 року в розмірі 62 986 грн 96 коп.

24 жовтня 2013 року Черняхівський районний суд Житомирської області видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості.

Постановою державного виконавця ВДВС Черняхівського РУЮ Житомирської області від 8 листопада 2013 року на підставі виконавчого листа від 24 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 62 986 грн 96 коп.

Згідно з актом про проведені електронні торги від 24 лютого 2015 року та актом державного виконавця від 25 лютого 2015 року на виконання вищевказаного судовогорішення державним виконавцем вилучено та продано на електронних торгах належний позивачу транспортний засіб ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1, за 10 284 грн 42 коп.

11 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис, за яким пропонується задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 9 березня 2006 року в розмірі 100 917 грн 86 коп. з урахуванням витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису.

На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса постановою старшого державного виконавця ВДВС Черняхівського РУЮ Житомирської області від 19 червня 2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 100 917 грн 86 коп. та накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення 111 109 грн 64 коп.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно із п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. При цьому заборгованість боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені вищезазначеним Переліком документів.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у загальному Переліку документів (п. 286).

З матеріалів справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» надало нотаріусу: оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості позичальника.

Відповідно до п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Крім того, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте суди в порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені вище положення законууваги не звернули,не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не дослідили надані банком докази безспірності заборгованості за кредитним договором, не звернули уваги на те, що у виконавчому написі зазначено «залишок» заборгованості за кредитом та не перевірили, чи включено у виконавчий напис суму заборгованості, стягнуту за рішенням суду від 20 травня 2013 року. Отже, суди не визначились із тим, чи є зазначена сума спірною.

Також невірним є висновок судів про те, що виконавчий напис не може бути вчинений, якщо є рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Разом з тим, апеляційний суд, пославшись на правову позицію в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-141цс14, не врахував, що в цій справі на час вчинення виконавчого напису в суді розглядалась справа про стягнення кредитної заборгованості, однак у даній справі при вчиненні виконавчого напису справа про стягнення кредитної заборгованості в суді не розглядалась.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 2 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик