ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

МаляренкаА.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди,за касаційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначав, що 22 липня 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Фінбанк» (далі - ПАТ «Фінбанк») був укладений договір строкового банківського вкладу (депозит) № 011527/101 на суму 116 800 грн терміном до 19 січня 2015 року зі сплатою 26 % річних. Оскільки після закінчення строку дії договору банк не повернув йому суму вкладу та проценти за договором, просив стягнути з відповідача на свою користь 116 800 грн вкладу, 15 059 грн процентів за договором та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Фінбанк» на користь ОСОБА_3 131 859 грн заборгованості за договором строкового банківського вкладу (депозит) від 22 липня 2014 року № 011527/101, із яких: 116 800 грн - вклад та 15 059 грн - проценти за договором, а також судові витрати у сумі 1 318 грн 59 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 909 грн.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене у справі додаткове рішення апеляційного суду.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4 від 11 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року № 232/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_4., у результаті чого 10 жовтня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, апеляційний суд виходив із того, що під час постановлення апеляційним судом ухвали від 13 жовтня 2015 року про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3 та залишення без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року не було вирішено питання про стягнення судового збору в дохiд держави.

Так, суд вважав, що відповідно до п. 1.8 ч. 2 ст. 4 чинної на момент подання апеляційної скарги редакції Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ ОСОБА_3 належало сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення в розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, що становить 909 грн, тому оскільки допуск до стадії апеляційного провадження було здійснено без сплати вказаного судового збору, а за результатами розгляду апеляційної скарги вона була відхилена, то згідно зі ст. 88 ЦПК України вказаний судовий збір повинен бути стягнутий із ОСОБА_3 на користь держави.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом ст. 315 ЦПК України резолютивна частина ухвали апеляційного суду повинна містити таку складову, як розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не було вирішено питання про судові витрати.

Питання розподілу судових витрат між сторони врегульовано ст. 88 ЦПК України.

Так, згідно з ч. ч. 2, 4 названої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Частиною 3 ст. 2 ЦПК України установлено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зі справи вбачається, що 31 серпня 2015 року ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року (а. с. 56-57).

Станом на час вчинення процесуальної дії - подання вказаної апеляційної скарги - ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» містила п. 17, згідно з яким від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян.

Разом із тим частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10), згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

У п. 7 вищевказаної постанови зазначено, що оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94/ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 22 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Однак на вищевказані положення норм процесуального та матеріального права не звернув уваги апеляційний суд, усупереч вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України залишив поза увагою предмет і підстави поданого позову, характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 909 грн.

Таким чином, апеляційним судом неправильно вирішено питання розподілу судових витрат.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу та скасувати зазначене додаткове рішення апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

О.В. Ступак