АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №629/2245/15-ц. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/2780/16. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2 Категорія: сімейні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря : - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 8 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 - про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна, визнання майна особистою приватною власністю та витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 в особі свого представника ОСОБА_8, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, в якому просив визнати факт його проживання з ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 1 вересня 2014 року по 5 березня 2015 року; визнати спільною сумісною власністю його та ОСОБА_7 майно на загальну суму 7739 грн.; стягнути з ОСОБА_7 на його користь грошову компенсацію вартості частки спільної власності у розмірі 3869 грн. 50 коп.; визнати за ним право особистої власності на планшет «Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211», водонагрівач «Аriston» ємкістю 80 літрів; стягнути з ОСОБА_7 на його користь грошову компенсацію в рахунок вартості водонагрівача «Аriston» ємкістю 80 літрів - 1398 грн.; витребувати з чужого володіння планшет «Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211» та передати йому.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 1 вересня 2014 року по 5 березня 2015 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 та проживав з нею однією сімєю без реєстрації шлюбу у належній відповідачці квартирі №30 будинку №5, мікрорайон 5 в м. Лозова Харківської області.

Під час переїзду до ОСОБА_7, він окрім свого одягу привіз з собою планшет та водонагрівач, які придбав за власні кошти до початку спільного проживання з відповідачкою.

За час спільного проживання він та ОСОБА_7 придбали пральну машину «Samsung» ціною 3799 грн., сервісний збір для формування посилки ціною 100 грн., 6 метрів труби діаметром 16 мм ціною 78 грн., пять кранів для води ціною 175 грн., 2 фільтри для води ціною 40 грн., 2 американки ціною 50 грн., 20 кліпсів ціною 10 грн., 2 трійники для води ціною 60 грн., 4 переходи для води ціною 80 грн., сифон ціною 45 грн., 2 шланги для пральної машини ціною 70 грн., 8 метрів електропроводу ціною 128 грн., 3 електричні автомати ціною 90 грн., 40 кліпсів ціною 8 грн., розетку ціною 21 грн., розетку ціною 35 грн., 4 розподільні коробки ціною 40 грн.

Крім того, за час спільного проживання він та ОСОБА_7 користувались автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер АХ761ВА, який належить на праві власності відповідачці та на ремонт якого витратили 2910 грн.

Всього за час спільного проживання вони придбали майна на загальну суму 7739 грн.

У березні 2015 року шлюбні відносини між ним та ОСОБА_7 припинились.

Відповідачка відмовилась від добровільного поділу придбаного ними майна, що спонукало його звернутися з позовом в суд.

Відповідачка ОСОБА_7 позов не визнала.

При цьому посилалася на те, що наміру укласти з позивачем шлюб у неї ніколи не було. Позивач ОСОБА_6 періодично приходив до неї в квартиру, залишався на ніч, але це відбувалося лише для задоволення їх фізіологічних потреб. Кожен із них в зазначений позивачем період часу мешкав своїм особистим життям, мав свій окремий бюджет. Весь цей час позивач не працював, а коли приходив до неї то харчувався за її рахунок.

Позивач мав планшет «Samsung», який продав її знайомій ОСОБА_9 та яка у подальшому його повернула через несправність. З дозволу ОСОБА_6 планшет було здано нею в ломбард за 1200 грн., а виручені за планшет кошти повернуті ОСОБА_9

Водонагрівач для води, пральна машина були придбані нею за її власні кошти, а також за кошти, які вона отримала від колишнього чоловіка у якості аліментів.

Крім того, за її власні кошти ОСОБА_6 придбав обладнання необхідне для установки та роботи пральної машини, яка встановлена в її квартирі.

У лютому 2015 року вона та ОСОБА_6 припинили відносини між собою.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 8 лютого 2016 року позов задоволено - частково.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_6 водонагрівач «Аriston» на 80 літрів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію в рахунок вартості водонагрівача «Аriston» на 80 літрів в сумі 1398 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_7 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржила.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя, поділу майна, витребування майна із чужого незаконного володіння, суд виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з положеннями ст. ст. 60,74 СК України правовий статус майна як спільної сумісної власності подружжя визначається не приданням майна за спільні кошти, а наявністю укладеного відповідно до закону між жінкою та чоловіком шлюбу або ж проживання однією сімєю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 зареєстрована та проживає в квартирі №30 будинку №5, мікрорайон 5 в м. Лозова Харківської області (а. с. 7, 66).

Позивач ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_7 не перебувають у шлюбі між собою та в будь-якому іншому шлюбі.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог ОСОБА_7 посилалася на те, що з кінця серпня 2014 року по лютий 2015 року вона зустрічалася з ОСОБА_6, який періодично приходив до нею в квартиру, підтримувала з ним сексуальні стосунки заради задоволення своїх фізіологічних потреб. Наміру укладати шлюб та створювати з позивачем сімю вона не мала. В зазначений період часу вона однією сімєю з ОСОБА_6 не проживала, не мала будь-яких обовязків перед ним, спільне господарство з ним не вела, працювала, отримувала заробітну плату та мала власний бюджет.

Належних та допустимих доказів того, що у період з 1 вересня 2014 року по 5 березня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в квартирі №30 будинку №5, мікрорайон 5 в м. Лозова Харківської області та були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки які є притаманні подружжю, матеріали справи не містять.

Не надані такі докази позивачем ОСОБА_6 і при подачі апеляційної скарги на рішення суду, а також під час її розгляду в судовому засіданні апеляційної інстанції.

За таких обставини, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту перебування з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах у період з 1 вересня 2014 року по 5 березня 2015 року та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя та поділу майна.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду і в частині відмови у задоволенні позову про витребування з чужого незаконного володіння планшета «Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211» та передачі його позивачу.

Судовим розглядом встановлено, що 27 червня 2014 року ОСОБА_6 придбав через ТОВ «Алло» планшет «Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211» та складові до нього, загальною вартістю 3188 грн. 14 коп.(а. с.9).

Восени 2014 року ОСОБА_6 продав спірний планшет за 1200 грн. ОСОБА_10, яка у подальшому повернула його через несправність. 2 грудня 2014 року з дозволу ОСОБА_6 планшет було здано відповідачкою в ломбард за 1200 грн., а виручені за нього кошти повернуті ОСОБА_9

Вказані обставини підтвердила в судому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11

Даний факт також підтверджується копією договору №345-14004658 від 2 грудня 2014 року про надання ломбардом фінансового кредиту ОСОБА_7 в розмірі 1200 грн. за планшет «Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211» (а. с. 72).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що спірний планшет не знаходиться у володінні та користуванні відповідачки та обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння,

Вирішуючи спір, суд зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що факт його проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 у період з 1 вересня 2014 року по 5 березня 2015 року підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_12, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки вказаний свідок є рідним батьком позивача та зацікавлений в результатах розгляду даної справи.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції знехтував його доводами, що для придбання пральної машини, матеріалів для встановлення водонагрівача й пральної машини, ремонту автомобіля відповідачки, витрачалися його власні кошти.

Позивачем ОСОБА_6 не надано належних та допустимих доказів про те, що пральна машина «Samsung», яка була придбана ОСОБА_7 25 вересня 2014 року та перебуває у належній їй квартирі , придбавалася за особисті кошти позивача (а. с.11).

Позивачем надано до суду товарний чек без номеру, відданий 11 жовтня 2014 року ФОП ОСОБА_13, згідно з яким ОСОБА_6 було сплачено за ремонт автомобіля ВАЗ 2106 грошові кошти в сумі 2910 грн.( а. с.10).

Вказаний товарний чек не може бути визнаний судом належним доказом, оскільки він не містить відомостей про те, що ФОП ОСОБА_13 здійснювався ремонт автомобіля, власником якого є відповідачка ОСОБА_7.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 8 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: