Справа № 297/496/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т. В., з участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою в розмірі 25 000 гривень та сплаченого судового збору.

Позов мотивовано тим, що відповідно до договору позики від 24 вересня 2015 року ОСОБА_2 позичила в позивача грошові кошти в сумі 25 000 гривень та зобовязалась повернути позику в строк до 31 грудня 2015 року. Оскільки запозичені кошти відповідач не повернула, позивач звернулася до суду про стягнення з неї 25 000 гривень. Також просила стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила, що позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 000 гривень, які вона так і не повернула. Отримання останньою позики підтверджується розпискою, складеною нею власноручно.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило (а. с. 24, 27).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти. А позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей та укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Так, сторонами 24 вересня 2015 року було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 000 гривень, а остання зобовязалась повернути таку ж суму коштів в строк до 31 грудня 2015 року. Також п. 4 вказаного договору встановлено, що позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку в разі, якщо позичальник не поверне позику у встановлений строк (а. с. 5).

Оскільки сума позики перевищує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімум доходів громадян, то договір позики правомірно складений у письмовій формі.

Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів підтверджується розпискою, складеною останньою власноручно 24 вересня 2015 року. Так, в даній розписці відповідач зазначила, що, перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, повністю отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25 000 гривень, згідно договору позики від 24 вересня 2015 року (а. с. 4).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно договору позики від 24 вересня 2015 року, ОСОБА_2 зобовязалась повернути грошові кошти до 31 грудня 2015 року. Як вбачається з позовних вимог та пояснень позивача, даних в судовому засіданні, відповідач порушила свої зобовязання та не повернула їй грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, частиною 1 якої передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з квитанцій № НОМЕР_1 від 02 березня 2016 року та № НОМЕР_2 від 22 березня 2016 року ОСОБА_1 понесла витрати на оплату судового збору на загальну суму 551, 20 гривень (а. с. 1, 14).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача судовий збір у вищевказаному розмірі.

Керуючись ст. ст. 15, 526, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України; ст. ст. 57-60, 79, ч. 1 ст. 88, 214, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг в розмірі 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитись 13 травня 2016 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_3.