УХВАЛА

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь», треті особи: приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Уманський тепличний комбінат», ОСОБА_5» про визнання недійсними договорів,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь»), треті особи: приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Уманський тепличний комбінат» (далі - ПОСП «Уманський тепличний комбінат»), ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 1972 року і по даний час перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 Позивачу випадково стало відомо, що 08 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь», та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» укладено кредитний договір на відкриття невідновлювальної кредитної лінії. Згідно з умовами вказаного договору банк зобов'язався надати кредитні кошти, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти. Ліміт кредитування визначено в межах 28 500 000 грн та 35 500 000 грн.

13 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь» та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» було укладено договір застави. В подальшому до договору застави сторонами неодноразово вносились зміни. 18 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь», ОСОБА_5 як фізичною особою, та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» було укладено договір поруки. 18 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь» та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» було укладено договір іпотеки.

На забезпечення виконання кредитного договору іпотекодавець ПОСП «Уманський тепличний комбінат» передав у іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі та споруди по АДРЕСА_1 у м. Умані; земельну ділянку площею 1,4853 га, розташовану по АДРЕСА_1 у м. Умані; земельну ділянку площею 0,5489 га, розташовану по АДРЕСА_1 у м. Умані.

ОСОБА_3 згоди на укладення зазначених вище договорів ніколи не надавала, у зв'язку з чим вважає дані договори недійсними.

Просила суд визнати недійсним кредитний договір № 43885-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті), укладений 08 жовтня 2010 року, визнати недійсним кредитний договір № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії, укладений 08 жовтня 2010 року, визнати недійсним договір поруки № 45518-20/10-5, укладений 18 жовтня 2010 року, визнати недійсним договір застави, укладений 13 жовтня 2010 року, визнати недійсним договір іпотеки, укладений 18 жовтня 2010 року.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір № 43885-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті), укладений 08 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь», та ПОСП «Уманський тепличний комбінат». Визнано недійсним кредитний договір № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті), укладений 08 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь» та ПОСП «Уманський тепличний комбінат». Визнано недійсним договір поруки № 45518-20/10-5, укладений 18 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь», та ОСОБА_5 Визнано недійсним договір застави, укладений 13 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь» як заставодержателем та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» як заставодавцем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 1475. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 18 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь» як іпотекодержателем та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» як іпотекодавцем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1510.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2015 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що для укладення одним із подружжя договорів від імені ПОСП «Уманський тепличний комбінат», які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово, посилаючись на ст. 65 СК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що майно, яке є предметом договору іпотеки та застави, не є спільним майном подружжя, а є майном господарського товариства, тому письмової згоди іншого подружжя на укладення оспорюваних договорів чинне законодавство не передбачає.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом правильно застосовані.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_3 з 1972 року і по даний час перебуває в шлюбі з третьою особою ОСОБА_5

Відповідно до п. 1.3 Статуту ПОСП «Уманський тепличний комбінат» ОСОБА_5 є засновником і власником ПОСП «Уманський тепличний комбінат».

08 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь» правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь», та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» було укладено кредитний договір на відкриття невідновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитування визначено в межах 28 500 000 грн та 35 500 000 грн.

13 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь», та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» з метою забезпечення повернення кредиту було укладено договір застави. В подальшому до договору застави сторонами неодноразово вносились зміни.

18 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь» з однієї сторони та фізичною особою ОСОБА_5 і юридичною особою ПОСП «Уманський тепличний комбінат» з другої сторони було укладено договір поруки, за яким поручителі фізична особа ОСОБА_5 та юридична особа ПОСП «Уманський тепличний комбінат» поручались перед кредитодавцем за зобов'язаннями по кредитній лінії своїм майном.

18 жовтня 2010 року між акціонерним банком «Київська Русь» та ПОСП «Уманський тепличний комбінат» було укладено договір іпотеки, за яким юридична особа - ПОСП «Уманський тепличний комбінат» забезпечує своїм майном - нежитловими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 у м. Умані; земельною ділянкою площею 1,4853 га, розташованою по АДРЕСА_1 у м. Умані; земельною ділянкою площею 0,5489 га, розташованою по АДРЕСА_1 у м. Умані, виконання зобов'язання за кредитними угодами.

24 вересня 2012 року та 03 листопада 2014 року були укладені договори про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 18 жовтня 2010 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1510.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна, є:

1) час набуття такого майна,

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

У зв'язку з викладеним грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, які були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що майно, яке є предметом договору іпотеки та застави, є майном господарського товариства, тому письмової згоди іншого подружжя на укладення оспорюваних договорів чинне законодавство не передбачає.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

На підставі ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 04 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік