Справа № 182/4586/15-ц
Провадження № 2/0182/1359/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.04.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним договорів та зобов'язання вчинити певні дії, суд

встановив:

Публічне Акціонерне Товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 765009/ФЛ, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 19 202,40 доларів США з виплатою відсоткової ставки у розмірі 13,69 % річних зі строком повернення кредиту до 12 січня 2018 року.

Відповідно до умов Кредитного договору відповідач зобов'язалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Попри взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_2 не виконує, у зв'язку з чим у відповідача склалась заборгованість за кредитом.

Станом на 05 червня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком становить 11 131, 02 долара США, що в еквіваленті складає 233 904,06 грн., яка складається з наступного:

-заборгованість по тілу кредиту - 10 661,69 доларів США, що в еквіваленті складає 224 041,69 грн.;

-заборгованість по відсоткам - 469,33 доларів США, що в еквіваленті складає 9 862,37 грн.;

-заборгованість по пені - 88,28 доларів США, що в еквіваленті складає 1855,09 грн.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 протиправно та всупереч умов договору не повертає позивачу кредит, Банк просив суд задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України та судові витрати.

ОСОБА_2 позовні вимоги Банку не визнала та звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання договорів недійсними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

27 лютого 2008 року між нею та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», був укладений Кредитний договір № 765009/ФЛ, згідно якого Банк надав їй кредит у розмірі 19 202,40 доларів США з виплатою відсоткової ставки у розмірі 13,69 % річних зі строком повернення кредиту до 12 січня 2018 року.

Оскільки кредитні кошті були їй надані на придбання у власність будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 вважає, що даний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

В забезпечення виконання договору споживчого кредиту між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», було укладено Договір іпотеки № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року.

Відповідно до умов Договору іпотеки № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року з метою виконання забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 за Кредитним договором №765009/ФЛ в іпотеку було передано нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 103,2 кв.м, житловою - 69,7 кв.м

ОСОБА_2 вважає, що Договір споживчого кредиту є несправедливим й не відповідає вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі по тексту - Правила).

Так, перед укладенням кредитного договору Банк не надав їй, як споживачу, в письмовій формі інформацію про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх супутніх послуг (комісія, страховка), а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (зокрема наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) та вона не надавала Банку письмове підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Впорушення пункту 3.2 Правил Кредитний договір № 765009/ФЛ від 27.02.2008 не містить графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. ОСОБА_2 ніяких відповідних додатків до кредитного договору не підписувала.

Також у Кредитному договорі № 765009/ФЛ від 27.02.2008 немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не зазначені умови, які відповідно до пунктів 3.2.; 3.4. розділу 3 Правил визнані обов'язковими.

Крім того Кредитний договір № 765009/ФЛ від 27.02.2008 містить вади щодо невідповідності один одному екземплярів які мають кожна із сторін, як передбачено пунктом 8.7 цього договору. Так, зазначена в пункті 3.3.1 Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27.02.2008 щомісячна сума мінімально необхідного платежу згідно екземпляру договору наданого Банком до суду складає 295,11 доларів США, а згідно екземпляру цього ж договору, якій знаходиться у ОСОБА_2, складає 302,01 доларів США.

До того ж, згідно заяви на видачу готівки № 638 від 27 лютого 2008 року розмір кредитних коштів за кредитним договором № 765009/ФЛ від 27.02.2008 складає 18 900,00 доларів США, що еквівалентно 95 445,00 грн., а не 19 202,40 доларів США, як зазначено в пункті 1.1 кредитного договору № 765009/ФЛвід 27.02.2008.

Кредитні кошти відповідно до зазначеної заяви на видачу готівки ОСОБА_2 отримала у гривні, що підтверджується пунктами 2, 4 Договору купівлі-продажу будинку від 27 лютого 2008 року, згідно до якого вона здійснювала розрахунки в гривні з використанням кредитних коштів банківської установи, а також відсутністю платіжного документу щодо банківської обмінної операції з доларів США на гривню.

Крім того, на виконання Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27.02.2008 за період з 11 березня 2008 року по 09 вересня 2015 року ОСОБА_2 сплатила Банку грошову суму в розмірі 23 614,74 доларів США, що еквівалентно 188 243,05 грн., дані обставини підтверджується банківською випискою за період з 11 березня 2008 року по 03 лютого 2015 року та квитанцією № 183760078 від 09 серпня 2015 року.

Проте, виходячи з документів наданих Банком до позову про стягнення заборгованості, Банк нарахував їй заборгованість за сумою кредиту в розмірі 10 661,69 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 469,33 доларів США та пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 1 855,09 доларів США.

Приймаючи до уваги те, що до Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27.02.2008 включені несправедливі умови, оскільки всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, ОСОБА_2 просила суд відмовити позивачу в позові та задовольнити її позовні вимоги за зустрічним позовом, визнавши недійсними Кредитний договір № 765009/ФЛ від 27.02.2008, Договір іпотеки № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Справа неодноразово призначалась до розгляду, а саме, 03 грудня 2015 року, 12 лютого 2016 року, 11 березня 2016 року та 20 квітня 2016 року. У судові засідання представник позивача не з'явився, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленнями про направлення повісток (а.с.28,69).

12 лютого 2016 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшов лист про розгляд справи без його участі. На позовних вимог Банку наполягав (а.с.33). В наступні судові засідання представник Банку не з'явився, ніяких заяв від нього до суду більше не надходило.

У судових засіданнях представник відповідача позовні вимоги Банку не визнав на позовних вимогах ОСОБА_2 за зустрічним позовом наполягав.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як встановлено судом 27 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 765009/ФЛ, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 19 202,40 доларів США з виплатою відсоткової ставки у розмірі 13,69 % річних, на строк до 12 лютого 2018 року (а.с.14-16).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2. Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27.02.2008 кредит надається позичальнику на наступні цілі: цільове використання коштів на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу, що укладений між позичальником та ОСОБА_4, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1; витрати позичальника пов'язані з оформленням кредиту; оплати комісії за розрахунки за цим Договором.

В забезпечення виконання Договору споживчого кредиту між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», було укладено Договір іпотеки № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 103,2 кв.м, житловою - 69,7 кв.м (а.с.61,62).

Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, з умов Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27.02.2008 вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання житлового будинку. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно частини 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно пункту 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках.

З пункту 3.2. розділу 3 даних Правил вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Пунктом 3.3 Правил встановлено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту,

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Як встановлено судом, з Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року вбачається, що у ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які пунктами 3.2., 3.3., 3.4. розділу 3 Правил визнані обов'язковими. Також

Банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого до суду розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед Банком не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхнево та не зрозуміло для споживача. Представник банку, як спеціаліст з проведення розрахунку, в судове засідання не з'явився.

В порушення пунктів 3.2., 3.3. розділу 3 Правил не зазначені щомісячний графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. Визначити суму процентів, що підлягає сплаті кожного місяця, а також суму процентів, що підлягає сплаті за весь час дії договору, з Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року неможливо.

Графік погашення кредиту взагалі 27 лютого 2008 року Банком не складався та позичальнику ОСОБА_2 не видавався,чим були порушені вимоги чинного закону, зокрема, щодо обмеження споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування.

Крім того, Кредитний договір № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року містить вади щодо невідповідності один одному екземплярів, які мають кожна із сторін, як передбачено пунктом 8.7 зазначеного договору. Так, зазначена в пункті 3.3.1 Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року щомісячна сума мінімально необхідного платежу згідно екземпляру договору, наданого Банком до позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, складає 295,11 доларів США (а.с.14), а згідно екземпляру Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року, якій Банк надав ОСОБА_2, складає 302,01 доларів США (а.с.55)

До того ж, згідно заяви на видачу готівки № 638 від 27 лютого 2008 року розмір кредитних коштів за кредитним договором № 765009/ФЛ від 27.02.2008 складає 18 900,00 доларів США, що еквівалентно 95 445,00 грн. (а.с.58), а не 19 202,40 доларів США, як зазначено в пункті 1.1 Кредитного договору № 765009/ФЛвід 27 лютого 2008 року.

Таким чином, невідповідність суми кредиту позбавляє ОСОБА_2 отримати достовірну інформацію щодо зрозумілого для неї, як споживача, розрахунку за кредитним зобов'язанням.

Отже, на порушення пункту 2 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Банк перед укладенням кредитного договору не надав ОСОБА_2, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування; графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом; вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом

податкового режиму сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право; не роз'яснив переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, чим було порушено вимоги чинного закону.

З метою перевірення обставин, на які посилались ОСОБА_2 та її представник, як на підставу своїх заперечень щодо позовних вимог Банку, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2016 року позивач був зобов'язаний надати суду письмові підтвердження щодо надання ОСОБА_2 інформації відповідно до положень пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; детального розпису загальної вартості кредиту; графіку погашення кредиту. Дану ухвалу суду Банк отримав 29 лютого 2016 року (а.с.46), однак ні до визначеної в ухвалі суду дати, ані під час наступних судових засідань Банк не надав суду жодних документів на підтвердження надання ОСОБА_2 тієї інформації, яку повинен був надати відповідно до вимог законодавства та нормативно-правових актів, саме перед укладенням кредитного договору так і під час його підписання.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до вимог частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом та доводили позовні вимоги Банку за позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, Банком суду не надано.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що Банк розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями частини 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Так, пунктами 4.2.2., 4.2.3., 4.2.5., 4.2.6. Кредитного договору № 765009/ФЛвід 27 лютого 2008 рокувизначено, що Банк має право у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, зниження вартості забезпечення, визначеного у пункті 2.1. цього Договору, вимагати надання позичальником додаткового забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим Договором. Банк на власний розсуд оцінює запропоноване позичальником додаткове забезпечення і має право визнати його недостатнім. Банк має право вимагати від позичальника дострокове виконання зобов'язання у разі не надання позичальником Банку додаткового забезпечення або у разі якщо запропоноване забезпечення не влаштує Банк. Також, Банк має право вимагати від позичальника документи, що підтверджують його поточний фінансовий стан та ініціювати зміну відсоткової ставки, письмово попередивши про це позичальника за 14 робочих днів.

Натомість Кредитний договір № 765009/ФЛвід 27 лютого 2008 рокуне містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів. Станом на час подання позову курс гривні до долару США перевішує 25 грн. за 1 долар, тоді як договір укладався за курсом 5 гривень за 1 долар.

Виходячи з розрахунку заборгованості, наданого Банку до позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року (а.с.6-9), заборгованість за сумою кредиту складає 10 661,69 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 469,33 доларів США та пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 1 855,09 доларів США.

В той же час, на виконання Кредитного договору № 765009/ФЛ від 27.02.2008 за період з 11 березня 2008 року по 09 вересня 2015 року ОСОБА_2 сплатила Банку грошову суму в розмірі 23 614,74 доларів США, що еквівалентно 188 243,05 грн., дані обставини підтверджується банківською випискою за період з 11 березня 2008 року по 03 лютого 2015 року, квитанцією № 183760078 від 09 серпня 2015 року та оглянутими під час судового засідання оригіналами квитанцій про погашення кредиту.

Таким чином, пункти 4.2.2.; 4.2.3., 4.2.5.; 4.2.6. Кредитного договору за умови відсутності дзеркальної норми, яка б захищала права ОСОБА_2 у разі інфляції, є несправедливим по відношенню до споживача.

Оскільки проценти входять до ціни договору, суд приходить до висновку, що ціна договору є несправедливою.

Отже з вищенаведеного вбачається, що умови кредитного договору є несправедливими у розумінні вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача, тому наявні всі підстави для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно зі статтею 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору, суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов'язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно.

Арешт на майно, накладений відповідно до частини другої цієї статті, підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом.

Визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобовязання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 від Банку отримала 19 202,40 доларів США, а сплатила йому 23 614,74 доларів США, що значно перевішує отриману нею суму.

З аналізу вимог статті 1057-1 ЦК України вбачається, що арешт на майно накладається лише у випадку, якщо суд визначає, що позичальник повинен повернути кредитодавцю певну суму та за заявою кредитодавця про накладення арешту.

Приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи ОСОБА_2 сплатила Банку отриману суму кредиту, під час судового засідання заяви від Банку про накладення арешту на належне ОСОБА_2 домоволодіння (предмет іпотеки) не надходило, суд не застосовую правові наслідки недійсності кредиту в частині накладення арешту.

Оскільки ОСОБА_2 не заявлено застосування правових наслідків недійсності кредитного договору відповідно до статті 216 УК України, суд не вбачає підстав щодо їх застосування.

Відповідно до частини 2 статті 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, також підлягають визнанню недійсними Договір іпотеки № 765009/ФЛ від 27 лютого 2008 року нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 1201, оскільки він є забезпеченням та має похідний характер від основного зобов'язання.

Нерухоме майно, яке є предметом іпотеки обтяжено. Оскільки при укладенні договору іпотеки накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна до припинення договору іпотеки,

тому вимоги ОСОБА_2 в частині скасування заборони відчуження нерухомого майна: житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1,накладеної приватним нотаріусом Нікопольського нотаріального округу Рачковою О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 15, також підлягають задоволенню.

Отже, суд знаходить позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

З цих самих підстав суд вважає необґрунтованими позовні вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом, а тому в позові Банку слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з Банку підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 14, 15, 29, 30, 57, 60, 212, 213-215, 217, 218 ЦПК, 11, 15, 16, 203, 236, 514, 548, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», суд

вирішив:

В позові Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Визнати недійсним Договір споживчого кредиту № 765009/ФЛ, укладений 27 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».

Визнати недійсним Договір іпотеки № 765009/ФЛ житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1,який був укладений 27 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського нотаріального округу Рачковою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1201.

Скасувати заборону відчуження нерухомого майна: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1,накладеної приватним нотаріусом Нікопольського нотаріального округу Рачковою О.А. та зареєстровано в реєстрі за № 15.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» в дохід Державного бюджету України 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: З. С. Шестакова