АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретаря: Вівчарик Н.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? нерухомого майна. Посилався на те, що з 11 серпня 2012 року з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу відповідачка уклала зі ОСОБА_5 два договори купівлі - продажу серії ВТМ №063445 та ВТМ №063446 від 12 вересня 2013 року, згідно яких ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 придбала у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яка розташована за тією ж адресою. При укладенні вказаних договорів він надавав письмову згоду на отримання у власність ОСОБА_6, вказаного нерухомого майна.

Вважав, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте ними під час перебування у шлюбі.

№22ц-745/2016 рік Головуючий у 1 інстанції: Пухарєва О.В.

Категорія: 2.5 Доповідач: Височанська Н.К.

Просив визнати за ним право власності на ? частину нерухомого майна, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1, і припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку №48 з господарськими будівлями і спорудами, житловою площею 46,40 кв.м., загальною площею 57,10 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, розміром 0,0898 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, зменшити розмір частки ОСОБА_1 з ? до 1/3 частини в будинку та земельній ділянці.

Посилається на те, що суд при визначенні часток безпідставно не застосував ч.2, 3 ст.70 СК України і не врахував, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина. Позивач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від сплати аліментів, розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та лікування.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами під час перебування у шлюбі було придбано житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1, тому дійшов правильного висновку про визнання спірного нерухомого майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, і, відповідно, поділу його між подружжям.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із засади рівності часток подружжя і відсутності передбачених законом підстав для відступлення від неї.

Доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом тієї обставини, що на утриманні у відповідача знаходиться неповнолітня дитина і розмір аліментів, що сплачує позивач, є недостатнім для її фізичного, духовного розвитку, є безпідставними.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Із роз'яснень викладених у п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 липня 2015 року з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.81-83).

Заперечуючи проти рівності часток при поділі майна подружжя, відповідач посилалася на те, що з нею залишився проживати неповнолітній син сторін, аліменти на утримання якого позивач сплачує у недостатньому обсязі та з затримкою, унаслідок чого має заборгованість.

За змістом ст. ст. 181, 182, 183, 184, 189 СК України аліменти - кошти на утримання дитини, розмір яких визначається за домовленістю між батьками чи за рішенням суду.

Рішенням суду від 14 липня 2015 року був визначений розмір аліментів. З позовом про збільшення розміру аліментів відповідачка до суду не зверталася. Крім цього, доказів того, що розмір аліментів, які було стягнуто за рішенням суду, недостатній для забезпечення фізичного та духовного розвитку та лікування сина, відповідачка суду не надала.

З довідки-розрахунку про розмір заборгованості по сплаті аліментів №668 від 08.02.2016 року вбачається, що заборгованість станом на 01.02.2016 року становить 1350 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача про наявність заборгованості по аліментам, оскільки наявність заборгованості по сплаті аліментів може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення такої заборгованості у відповідності до положень ст. 196 СК України.

Одночасно, відповідачем не надано доказів щодо інших істотних обставин, перелік, яких міститься у ч. 2 ст. 70 СК України, які б надавали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку та земельної ділянки.

За таких обставин, суд першої інстанції при вирішенні питання про поділ майна подружжя правильно визначив характер спірних правовідносин, правові норми, що їх регулюють, та з урахуванням інтересів обох сторін поділив його в рівних частках.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: