Провадження № 2/641/946/2016 Справа № 641/6120/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Колодяжної І.М.,

при секретарі Ягодіній М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, усунення з їх боку перешкод в користуванні квартирою новим власником, примусове виселення без надання іншого житла і зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу удаваним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м.Харкові; усунути перешкоди у користуванні квартирою № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м.Харкові з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3; примусити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконати в натурі обов*язок звільнити і передати квартиру покупцеві за договором купівлі-продажу від 06.08.2010р. шляхом виселення їх з квартири № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м.Харкові; стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 06.08.2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено приватним нотаріусам ХМНО ОСОБА_5 та зареєстровано нею в реєстрі № 2761. Як на підставу визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та виселення позивач посилається на те, що проживання відповідачів в належній йому квартирі перешкоджає його праву щодо володіння, користування та розпорядженням нею і він, як її власник, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач вказує, що між ним та відповідачами відсутні будь-які домовленості та правовідносини щодо їх подальшого проживання в спірній квартирі, однак його письмову вимогу щодо добровільного виселення з квартири відповідачі не виконали. Крім того, позивач вказав, що під час укладання сторонами договору купівлі-продажу квартири відповідачами була складена заява від 06.08.2010р., посвідчена тим же нотаріусом, якою ОСОБА_3 повідомила, що їй відомі всі умови вказаного договору купівлі-продажу, у зв*язку з чим, вона також зобов*язалась звільнити квартиру та знятись з реєстраційного обліку за спірною адресою до 06.02.2011 року. Відповідачі порушили взяті на себе зобов»язання щодо звільнення квартири та продовжують нею безпідставно користуватися, що може призвести в подальшому до накопичення боргів за комунальні послуги та відключення від надання комунальних послуг.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із зустрічним позовом, з урахуванням його уточнень, в якому просили: визнати договір купівлі - продажу квартири № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м.Харкові, укладений 06.08.2010 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 (реєстровий № 2761) - удаваним; застосувати правові наслідки визнання правочину удаваним, спрямувавши волю сторін в договорі купівлі-продажу на укладення договору позики грошових коштів, визнавши, що дійсно між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.08.2010р. було укладено договір безпроцентної грошової позики.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивачі посилалися на те, що у ОСОБА_3, яка є матір*ю ОСОБА_2 в 2010 році виникла потреба в отриманні грошових коштів з метою розвитку роздрібного бізнесу. Із засобів масової інформації вона дізнались про надання грошових коштів у борг, та зателефонувавши по вказаному в оголошенні телефону, домовились про зустріч з представником інвестора - чоловіком по імені «Саша», який пообіцяв їй надати в борг грошові кошти під заставу квартири. За вимогою представника інвестора, ОСОБА_3 надала фотографії спірної квартири та копії правовстановлюючих документів на квартиру. Також, чоловік по імені «Саша» зазначив, що їм необхідно оформити договір купівлі-продажу квартири, який фактично не буде реєструватись, а буде «страховкою» виконання грошового зобов*язання, при цьому, гроші будуть надані в сумі еквівалентній 25000 дол. США під процент, який становить еквівалент 1000 дол. США на місяць з терміном повернення боргу 1 рік. В договорі купівлі-продажу буде зазначена вартість квартири з урахуванням тіла позики і процентів по ній. 06.08.2010р. вони прибули до приватного нотаріуса ОСОБА_5, де і відбулося підписання договору купівлі-продажу спірної квартири, та отримані гроші в борг. ОСОБА_1 у нотаріуса запевнив їх, що квартира йому не потрібна та вказав, що ОСОБА_3 спочатку буде повертати йому відсотки в розмірі еквівалентному 950 дол. США на місяць, а потім - тіло позики. Також, позивачі вказали, що раз на місяць ОСОБА_3 возила ОСОБА_1 гроші, та в перший раз отримала від останнього розписку про отримання повернення боргу в розмірі 950 дол. США в рахунок повернення позики на ім*я ОСОБА_2 В подальшому, ОСОБА_1 не надавав розписки, а вказав, що коли повністю отримає суму, поверне ОСОБА_2 право власності на квартиру та правовстановлюючі документи на квартиру. Відповідно до заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму безпідставно набутих коштів в розмірі 370 000 грн. та проценти за користування цими коштами у розмірі 191 423,13 грн., а всього 561 423,13 грн. ОСОБА_6 заочне рішення суду скасовано за заявою ОСОБА_2 та провадження у справі зупинено до вирішення даної справи. Позивачі вважають, що зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 фактично визнав факт недійсності договору купівлі-продажу спірної квартири, оскільки звернувся до суду з самостійним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 370 000 грн. та процентів за користування цими коштами у розмірі 191 423,13 грн. Цими діями ОСОБА_1 підтвердив свій намір при укладанні спірного договору купівлі-продажу на отримання не самої квартири у власність, а грошових коштів у вигляді повернення реальної позики і процентів по ній. Таким чином, позивачі вважають, що підставою визнання зазначеного договору купівлі-продажу є його удаваність, враховуючи те, що сторони договору не мали наміру створення тих правових наслідків, які вказаним договором обумовлювалися. Позивачі вважають, що про удаваність спірного договору купівлі- продажу квартири та можливість спрямування волі сторін в договорі купівлі-продажу квартири на укладення договору позики грошових коштів свідчить наступне: договір купівлі-продажу квартири за адресою: 50 річчя СРСР, 12, кв. 178 від 6 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, засвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 (реєстровий номер 2761) є правочином, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, а саме для приховання фактичної домовленості сторін про надання позики з боку ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на платній основі з відповідним забезпеченням договору позики нерухомим майном. Укладаючи Договір купівлі-продажу квартири 178 від 6 серпня 2010 року, сторони, фактично, домовились про те, що ОСОБА_2 передав у забезпечення виконання зобов'язань за позикою належне йому нерухоме майно. На виконання дійсного наміру і домовленості сторін по позиці, ОСОБА_2 повертав на користь ОСОБА_1 грошові кошти, про частину повернення яких, ОСОБА_1 надавав йому розписки про їх отримання, чим також підтвердив дійсну домовленість сторін. Крім того, іншого правочину про грошове зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 (боргова розписка, договір позики, тощо) - не існує в природі і тому позивачі вважають, що надані ОСОБА_1 розписки про отримання ним від ОСОБА_2 грошових коштів в погашення позики, якраз є такими, що підтверджують дійсний намір сторін при укладенні спірного договору купівлі-продажу.Перед укладенням спірного договору купівлі-продажу квартири, маючи дійсний намір укласти договір позики, ОСОБА_2 замовив і отримав Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26923594 від 05.08.2010 року, в примітках якого було вказано, що Витяг виготовлений для оформлення договору іпотеки (а не для відчуження). Замовляючи і отримуючи цей витяг, ОСОБА_2 діяв згідно дійсного наміру власної волі на передання квартири в іпотеку, а не для її відчуження. ОСОБА_1 в свою чергу, маючи в своєму розпорядженні укладений спірний договір купівлі-продажу від 06 серпня 2010 року, не провадив його реєстрацію у встановленому законом порядку, навіть не зареєстрував своє право власності на квартиру на момент 08 квітня 2015 року - дату винесення Комінтернівським районним судом міста Харкова першого рішення суду по цій справі. Це також свідчить про дійсний намір сторони ОСОБА_1 в укладеному договорі купівлі-продажу квартири на договір позики грошових коштів.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій позов ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечував з підстав необґрунтованості та недоведеності, а також просив застосувати до зустрічних позовних вимог наслідки пропуску без поважних причин строку позовної давності.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій проти позову ОСОБА_1 заперечувала, зустрічний позов підтримала.

Представник третьої особи приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов ОСОБА_1 визнав в повному обсязі, просив його задовольнити, проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до наступного.

Судом встановлено, що 06 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м.Харкові за 370 000 грн., який посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 2761.

02.04.2015 року судом була отримана інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно згідно з якою, останні відомості про право власності на квартиру № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м.Харкові внесені 05.08.2010р. Власником вказаної квартири на день отримання інформації є ОСОБА_2

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов*язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як вбачається з матеріалів справи, після укладання спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 не змінив реєстрацію свого місця проживання за адресою спірної квартири.

Крім того, з наданої до суду довідки КП «Жилкомсервіс» від 31.03.2015р. вбачається, що за спірною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Даних про те, що за вказаною адресою зареєстрована відповідач ОСОБА_3 довідка не містить.

Про існування зареєстрованої за спірною адресою ОСОБА_6 також не знав і позивач ОСОБА_1, оскільки звернувся із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка не є зареєстрованою за спірною адресою. Згідно наданої до суду копії паспорта ОСОБА_3 її було знято з реєстраційного обліку за спірної адресою 01.06.2011 року.

Вказане свідчить про те, що з моменту укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 не цікавився спірною квартирою.

До суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що після укладання спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 особисто вчиняв будь-які дії щодо використання свого права власності на квартиру.

Судом встановлено, що під час укладання договору купівлі-продажу, сторони не мали наміру створення тих правових наслідків, які вказаним договором обумовлювалися, про що свідчить відсутність у позивачів іншого житла, відсутність реєстрації позивачем ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру більше чотирьох років після укладання договору купівлі-продажу.

Крім того, з аналізу матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли боргові зобов*язання, про що свідчить надана до суду ОСОБА_2 розписка, копія якої є наявна в матеріалах справи про отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 950 дол. США в рахунок повернення позики.

Також, до суду з департаменту містобудування, архітектури та генерального плану надано копію замовлення ОСОБА_2 від 05.08.2010р. на надання витягу з реєстру права власності для пред*явлення в нотаріальну контору із вказівкою: для позики.

Таким чином, встановлено, що спірна квартира передавалась ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання грошового зобов*язання за позикою.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснив, що за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України, має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, можуть застосовуватись тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним, або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу є удаваним, оскільки сторони договору купівлі-продажу не мали наміру створення тих правових наслідків, які вказаним договором обумовлювалися, договір купівлі-продажу квартири за адресою: 50 річчя СРСР, 12, кв. 178 від 6 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, засвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 (реєстровий номер 2761) є правочином, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, а саме для приховання фактичної домовленості сторін про надання позики з боку ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на платній основі з відповідним забезпеченням договору позики нерухомим майном.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача за основним позовом про застосування до зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наслідків пропуску без поважних причин строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.1 ст.261 ЦК України та роз"яснень, які містяться в абз.2 п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" : перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила; " ... перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК - від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням вищенаведеного, оспорюваний договір купівлі-продажу визнається судом удаваним, із застосуванням правових наслідків визнання правочину удаваним. В задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовляє, оскільки задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повністю виключає задоволення первісного позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, усунення з їх боку перешкод в користуванні квартирою новим власником, примусове виселення без надання іншого житла і зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа:приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу удаваним - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: м.Харків, пр-т 50-річчя СРСР,12,кв.178 від 06 серпня 2010року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 2761 удаваним.

Застосувати правові наслідки визнання правочину удаваним, а саме визнати, що дійсно між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.08.2010р. було укладено договір грошової позики.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Мотивоване рішення виготовлено 12 серпня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_7