Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/799/13-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л.В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3 про припинення поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16 червня 2007 року між ним та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому наданий кредит в сумі 40000 доларів США , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% річних. Умовами договору передбачено, що кінцевий термін повернення коштів становить 16 червня 2017 року.

16 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарну з боржником відповідальність за неналежне виконання кредитних зобов'язань.

Окрім того, з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за даною угодою цього ж дня ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй 21/40 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, що підтверджується договором іпотеки.

Позивач зазначає, що банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а боржник не виконує передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим станом на 4 грудня 2012 року утворилась заборгованість в розмірі 42857,67 дол. США, що за курсом НБУ, встановленим станом на 4 грудня 2012 року, є еквівалентним 342561 грн. 36 коп., та складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 33707,13 дол. США; заборгованості зі сплати відсотків в сумі 2167,70 дол. США., а також пені в розмірі 55813 грн. 84 коп.

Враховуючи вищезазначене, позивач, уточнивши вимоги, просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 42857, 67 доларів США, що є еквівалентним 342561 грн. 36 коп.

Окрім того, в рахунок погашення даної заборгованості просив звернути стягнення на належну ОСОБА_1 21/40 частину житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 листопада 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 342561 грн. 36 коп., що за курсом, встановленим НБУ станом на 4 грудня 2012 року, є еквівалентним 42857,67 доларам США.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/7336/82/111948 від 16 червня 2007 року в сумі 42857,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 4 грудня 2012 року є еквівалентним 342561 грн. 36 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах на 21/40 частини житлового будинку з господарськими спорудами, загальною площею 142,6 кв.м., житловою площею 89,6 кв.м., яка складається з приміщень: 2-2 площею 8,4 кв.м., 2-3 площею 3,1 кв.м., 2-4 площею 14,0 кв.м., 2-5 площею 20,1 кв.м., 2-6 площею 14,2 кв.м., 2-7 площею 3,1 кв.м., веранди а-1, сараю Б-1, погріба П-П, ? частини огорожі, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Бойком В.М. 28 липня 2006 року, за реєстром №1676 та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 7 вересня 2006 року у книзі 2п запис №631, визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 3425 грн. 61 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рівних частках судові витрати ув сумі по 160 грн. з кожного.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 про припинення поруки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення з неї заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, ухваливши нове рішення,- про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Вказує, що вона є майновим поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3 та стягнення з неї боргу в солідарному порядку не узгоджується з умовами договору іпотеки та вимогами законодавства.

Окрім того, одночасне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки призводить до подвійної відповідальності, що також суперечить положенням цивільного законодавства.

При вирішенні спору поза увагою суду залишилась та обставина, що сторони не погодили початкову ціну реалізації переданої в іпотеку частини житлового будинку та звіту про оцінку цього нерухомого майна позивачем не надано.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

На думку представника позивача, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №014/7336/82/111948, за умовами якого останньому наданий кредит в сумі 40000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,50% річних, строком до 16 червня 2017 року.

Цього ж дня між позивачем та ОСОБА_4 укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну з боржником відповідальність за виконання кредитних зобов'язань.

Окрім того, 16 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки 21/40 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Бойком В.М. 28 липня 2006 року, та зареєстрованого в реєстрі за №1676.

Наявний в матеріалах справи розрахунок свідчить про те, що ОСОБА_3 не вносив в повному обсязі передбачені графіками щомісячні платежі за спірною угодою, внаслідок чого станом на 4 грудня 2012 року виникла заборгованість в розмірі 42857,67 дол. США, що за курсом НБУ, встановленим станом на 4 грудня 2012 року, є еквівалентним 342561 грн. 36 коп., та складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 33707,13 дол. США; заборгованості зі сплати відсотків в сумі 2167,70 дол. США., а також пені в розмірі 55813 грн. 84 коп.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 33 даного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до висновку про солідарне стягнення заборгованості із боржника, поручителя та іпотекодавця, при цьому не врахував ту обставину, що позивач просив стягнути заборгованість за даним кредитним договором в солідарному порядку із ОСОБА_3 та фінансового поручителя ОСОБА_4

Окрім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що порука та іпотека визначені як окремі види забезпечення виконання зобов'язань. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодавцем виключно в межах вартості предмета іпотеки і на боржника за основним зобов'язанням та іпотекодавця не може бути покладено солідарну відповідальність за невиконання умов кредитного договору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей1,11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку ( статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/ іпотеки.

У зв'язку з цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК України не передбачена.

З огляду на вищезазначене, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення,- про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Установивши, що боржник не виконує зобов'язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов вірного по суті висновку про задоволення вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що одночасне стягнення заборгованості за спірним кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвійної відповідальності, є безпідставним, оскільки іпотекодержатель вправі самостійно обирати спосіб захисту порушеного права та звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забепечувальне.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитись в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором ( дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості із позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави /іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві ( частина 1 статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

За правилами ч.3 ст.5 Закону України «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

В судовому засіданні встановлено, що належна ОСОБА_1 21/40 частина житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, не виділена в натурі.

Проте, передача даного нерухомого майна в іпотеку відбулась зі згоди співвласника житлового будинку, про що свідчить відповідь приватного нотаріуса Радомишльського районного нотаріального округу Мельниченко Н.М.

Таким чином, звернення стягнення на 21/40 частину житлового будинку узгоджується з вимогами законодавства.

Однак, при вирішенні спору суд не врахував положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема, зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 цього Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення має відповідати вимогам ч. 6 ст.38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен вказати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року ( справа №6-120 цс15).

З огляду на вищезазначене, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в новій редакції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції стягнув із ОСОБА_1 судовий збір в солідарному порядку, що не узгоджується з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання ( стягнення заборгованості тощо).

Таким чином, рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судового збору в сумі 3425 грн. 61 коп. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення,- про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 114 грн. 70 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 160 грн. судових витрат слід залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 6 листопада 2013 року в частині стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 342561 грн. 36 коп., скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення,- про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції:

« В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/7336/82/111948, укладеним між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 16 червня 2007 року, в розмірі 42857,67 дол. США, що є еквівалентним 342561 грн. 36 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 33707,13 дол. США; заборгованості зі сплати відсотків в сумі 2167,70 дол. США., а також пені в розмірі 55813 грн. 84 коп., звернути стягнення на належну ОСОБА_1 21/40 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, загальною площею 142,6 кв.м., в тому числі житловою площею 89,6 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Бойком В.М. 28 липня 2006 року, та зареєстрованого в реєстрі за №1676, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності ( незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судового збору в сумі 3425 грн. 61 коп. скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 114 грн. 70 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 160 грн. судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді: