АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації, Державна міграційна служба України, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про скасування реєстрації місця проживання, скасування розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на житло та скасування запису в реєстрі права власності,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12196/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації, Державна міграційна служба України, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про скасування реєстрації місця проживання, скасування розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на житло та скасування запису в реєстрі права власності.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначають, що на момент реєстрації у 2006році ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 та приватизації вказаної квартири в 2009 році вони були неповнолітніми, усі юридично значущі дії за них приймала матір. Вважають, що реєстрація ОСОБА_4 відбулася з порушенням норм законодавства, оскільки їх права як наймачів квартири на момент реєстрації останнього та приватизації квартири були порушені та підлягають захисту шляхом скасування реєстрації місця проживання та скасування приватизації.Звертають увагу на те, що під час реєстрації в квартирі ОСОБА_4 та приватизації вказаної квартири не було отримано попередньої згоди органів опіки та піклування.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_4, представник Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, представник Служби у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації, представник Державної міграційної служби України, представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві, не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, представники Служби у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації, Державної міграційної служби України просили розглядати справу без їх участі, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 18 травня 2009 року власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 в рівних частинах по 1/4 частині в кожного (а.с.7).

Відповідно до довідки форми № 3, виданої Комунальним Концерном «Центр Комунального Сервісу» м. Києва № 82/66 від 30 жовтня 2015 року, у вказаній квартирі зареєстрованими є ОСОБА_3 з 04 жовтня 1979 року, ОСОБА_1 з 19 вересня 1991 року, ОСОБА_2 з 18 квітня 1996 року та ОСОБА_4 з 16 листопада 2006 року (а.с.6).

В квітні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про ОСОБА_3, ОСОБА_4, Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просили скасувати реєстрацію ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, скасувати розпорядження про приватизацію ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, скасувати свідоцтво про право власності на житло від 18 травня 2009 року НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що на момент реєстрації ОСОБА_4 у 2006 році та приватизації квартири в 2009 році вони були неповнолітніми, усі юридично значущі дії за них приймала матір ОСОБА_3, а тому, на їх думку, реєстрація ОСОБА_4 відбулася з порушенням норм законодавства, оскільки їх права як наймачів квартири на момент реєстрації останнього та приватизації були порушені та підлягають захисту шляхом скасування реєстрації місця проживання та скасування приватизації.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно з положеннями ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 вселився в квартиру АДРЕСА_1 як чоловік ОСОБА_3, а тому посилання позивачів на те, що вони на той час були неповнолітніми є безпідставними, оскільки даний факт не впливає на законність вселення ОСОБА_4 та його реєстрацію у спірній квартирі.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Єдиним доказом на той час проживання у житловому приміщенні була прописка громадянина. Отже, на час приватизації лише прописані громадяни, що проживали у приміщенні мали право на приватизацію.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з положеннями ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню визначено Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року №56 із змінами, внесеними згідно з Наказом Держжитлокомунгоспу №72 від 05 серпня 1994 року, складеним відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до п. 5 Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Відповідно до п. 18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2,3) та необхідну консультацію.

Згідно з п. 20 Положення при оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення (додатки 4,5).

Відповідно до п. 21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, у довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до п. 23, 24 Положення оформлена заява на приватизацію квартири з доданими до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення подаються громадянином до органу приватизації, де вони реєструються. Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири, оформляє розрахунки та видає розпорядження.

Як вбачається із наданих завірених документів Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про приватизацію квартири АДРЕСА_1, вимоги чинного законодавства щодо приватизації житла були дотримані в повному обсязі. Будь-яких порушень зі сторони Святошинської районної у м. Києві Ради щодо розпорядження стосовно приватизації спірної квартири судом не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2

При цьому, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що під час реєстрації в спірній квартирі ОСОБА_4 та приватизації квартири не було отримано попередньої згоди органів опіки та піклування та що реєстрація та приватизація квартири ОСОБА_4 призвела до порушення їх прав.

Так, враховуючи, що на момент реєстрації ОСОБА_4 в квартирі та в подальшому приватизації квартири, позивачі були неповнолітніми, а тому вважається, що дії вчинені їх матір'ю, як законним представником, щодо надання дозволу на реєстрацію в квартирі ОСОБА_4 здійснено в їх інтересах.

Вимог щодо отримання попередньої згоди органів опіки та піклування у разі надання наймачем права на вселення в займане ним жиле приміщення свого чоловіка (дружини), дітей, батьків, а також інших осіб, чинним законодавством не передбачено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль