Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 425/1019/16-ц
Провадження № 22ц/782/318/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лісіциної А.В., Романченка В.О.

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 березня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину,

в с т а н о в и л а :

23 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про визнання незаконною постанови державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 10 березня 2016 року № 159/02-31 та зобов'язання нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 25 жовтня 2013 року, а саме 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0453 га, кадастровий номер :06:017:0040, розташованої у м. Севастополь Гагаринського району у межах землекористування СТ «Конус», діл. 82, з цільовим призначенням - для ведення садівництва.

В обґрунтування вказаних вимог посилалася на те, що 25 жовтня 2013 року померла її дочка ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з вищезазначеної земельної ділянки, і позивач є спадкоємцем першої черги на вказане майно, поряд із сином померлої - ОСОБА_5, який помер 28 грудня 2015 року, та чоловіком померлої ОСОБА_6.

04 березня 2016 року вона звернулася до Рубіжанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частки земельної ділянки, яка залишилася після смерті ОСОБА_4.

10 березня 2016 року постановою № 159/02-31 державний нотаріус Рубіжанської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Луганській області відмовив йому у видачі вищезазначеного свідоцтва, мотивуючи тим, що у нього відсутній витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 березня 2016 року вказану позовну заяву повернуто апелянту.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 березня 2016 року та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з приводу земельної ділянки, тому діють правила виключної підсудності, встановлені ст. 114 ЦПК України, і позов слід подавати до суду за місцезнаходженням земельної ділянки.

Проте, такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч .2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або його основної частини.

Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року п. 42 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються, якщо спір виник з приводу нерухомого майна та у разі оспорювання права на нерухоме майно особи.

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач просив суд визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 10 березня 2016 року № 159/02-31, зобов'язати нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 25 жовтня 2013 року, а саме на 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0453 га, кадастровий номер :06:017:0040, розташованої у м. Севастополь, Гагаринського району, у межах землекористування СТ "Конус", діл. 82, з цільовим призначенням - для ведення садівництва.

Тобто, позивач оспорює дії державного нотаріуса з приводу відмови видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 25 жовтня 2013 року, а саме на 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0453 га, кадастровий номер :06:017:0040, розташованої у м. Севастополь Гагаринського району, у межах землекористування СТ "Конус", діл. 82.

Із матеріалів справи не вбачається, що позивач порушував перед судом питання судом з приводу визнання права власності в порядку спадкування на вказану ділянку.

Порядок оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні жодних спеціальних норм в ЦПК не передбачено, і в Законі №3425-XII не закріплено.

У зв'язку з цим застосовуються правила ст. 109 ЦПК щодо підсудності справ за місцезнаходженням відповідача, згідно з якою позови до фізичної особи пред'являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а до юридичної особи - за місцем її знаходження. Оскільки, в даному випадку оскаржуються саме дії державного нотаріуса, то позов повинен подаватися до суду за місцем знаходження цього нотаріуса.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позовної заяви, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303,307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 березня 2016 року скасувати та передати питання про можливість відкриття провадження по справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: