У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2014 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 031,11 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 09 липня 2012 року становило 375 919 грн 62 коп. Відповідачі судове рішення не виконують, у зв'язку з чим позивач просив стягнути заборгованість за відсотками та пеню за період з 10 липня 2012 року по 12 серпня 2015 року у розмірі 23 488,47 доларів США, а також інфляційні витрати у розмірі 187 959 грн 81 коп. та 3 % річних у розмірі 9 949 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з кожного окремо у солідарному порядку на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за період з 10 липня 2012 року по 12 серпня 2015 року у розмірі 14 543,57 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 07-581-КФ-2007, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 47 тис. доларів США зі сплатою 11,95 % річних строком до 20 вересня 2037 року (а. с. 12−15).

Відповідно до п. 6.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання, передбачені договором.

Згідно з п. 9.1 кредитного договору при порушенні строків погашення кредиту або сплати відсотків за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 21 вересня 2007 року з між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_6, з кожним окремо укладені договори поруки (а. с. 29, 30).

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2014 pоку, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року, задоволено позов ПАТ «Універсал Банк». Стягнуто з ОСОБА_4, а також із поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із кожного окремо в солідарному порядку із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 031,11 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 09 липня 2012 року становило 375 919 грн 62 коп. (а. с. 5−11).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з розрахунком заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № 07-581-КФ-2007 за нарахованими відсотками за період з 10 липня 2012 року по 12 серпня 2015 року склала 23 488,47 доларів США.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549−552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15.

Суди зробили правильний висновок, що відповідачами не виконується судове рішення про стягнення з них заборгованості, а тому позивач на підставі ст. 1048 ЦК України має право на отримання відсотків за користування кредитними коштами і після стягнення заборгованості за кредитом за рішенням суду, яке на час розгляду даної справи не виконано.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано задовольнив позов частково. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Демяносов М.В. СтупакО.В.