АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/927/16 Головуючий 1 інст. Гаврилюк С.М.
Справа № 639/8579/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори про право власності та інші речові права
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у нерухомому майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнював і остаточно просив припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частку домоволодіння № 13 по вул. Колонній у м. Харкові зі стягненням з нього на користь відповідача 101105 грн. грошової компенсації та визнати за ним право власності за 1/6 частку домоволодіння № 13 по вул. Колонній у м. Харкові.

В обґрунтування цих вимог позивач вказував, що він та відповідач ОСОБА_4 є співвласниками домоволодіння №13 по вул. Колонна у м. Харкові, де йому належить 5/6 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право спадщину від 19.04.2002 року, а відповідачу ОСОБА_4 належить 1/6 частини домоволодіння.

Відповідач своє майно не утримує, не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану будинку, комунальні послуги не сплачує, не працює, пенсій чи інших виплат не отримує. Між сторонами постійно виникають конфлікти через порядок користування будинком, двором та надвірними будівлями. В спірному домоволодінні фактично проживає лише ОСОБА_4, інші члени його сімї лише зареєстровані за даною адресою, але не проживають, їх майна в домоволодінні немає. Порядок користування між співвласниками не встановлювався, ні за домовленістю сторін, ні судовим рішенням.

Вважає за доцільне припинити право власності ОСОБА_4 на 1/6 частку у вказаному нерухомому майні зі стягненням з нього, позивача, відповідної грошової компенсації на користь відповідача у сумі 101105 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Суд вирішив повернути ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 101 105 грн., що внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що згідно з висновком будівельно-технічної експертизи № 13594/2900/2901 від 23.03.2015 року не надається можливим, з технічної точки зору, розподілити житловий будинок та надвірні будівлі по вул. Колонній, 13 в м. Харкові у відповідності до ідеальних часток співвласників і запропоновано співвласнику ОСОБА_3 виплатити компенсацію 1/6 частини вказаного домоволодіння у розмірі 101105 грн. на користь співвласника ОСОБА_4 Вважає, що 1/6 частка у спільному володінні, яка належить ОСОБА_4. є незначною і не може бути виділена в натурі, що підтверджується дослідженими доказами по справі. Суд не дав належної оцінки даному доказу по справі.

Не згоден з рішенням суду, який, посилаючись на зміст записів домової книги, де зазначено лише дані про реєстрацію, вважав, що в будинку №13 по вул. Колонна Жовтневого району м. Харкова постійно проживають з 1981 року відповідач ОСОБА_4, з 1983 року його дружина - ОСОБА_5, а також доньки відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 1992 року та 1999 року відповідно.

Вказує, що в дійсності старша донька відповідача фактично проживає в Російській Федерації, має свою сімю, дитину, а молодша донька відповідача, так само, як і його дружина, фактично не мешкають в спірному будинку, а лише зареєстровані

Висновок суду про те, що будинок, начебто, утримує дружина відповідача також не відповідає дійсності, так як частка домоволодіння та земельна ділянка знаходяться в занедбаному стані, кілька років тому відповідач, який зловживає спиртними напоями, допустив порушення правил користування електроенергією, що привело до загоряння домоволодіння і тільки втручання допомогло ліквідувати наслідки трагічної події. У зв'язку з цим позивач був вимушений закрити туалет, який розташований на подвір'ї

Апелянт вважає, що за визначену експертом суму грошової компенсації вартості 1/6 части, яка становить 101105 грн., та які він вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Харківській області, відповідач зможе не тільки придбати достойне житло, а можливо навіть покращити свої житлові умови, а тому таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сімї, а навпаки позитивно вплине на них.

Таким чином, в судовому засіданні були встановлені всі умови, передбачені вимогами ст. 365 ЦК України, які необхідні для винесення судом рішення про припинення права власності на частку у нерухомому майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності на 1/6 частку домоволодіння, але суд неправильно застосував вказану норму матеріального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Представники відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення першої інстанції без змін.

Обґрунтовуючи заперечення на позов та апеляційну скаргу, ОСОБА_5 пояснила, що її чоловік, який є братом позивача, з дня народження, а вона після укладення шлюбу з відповідачем та їх дочки з дня народження - проживають і зареєстровані у спірному будинку, іншого житла не мають. Старша дочка дійсно на теперішній час тимчасово проживає в Росії у звязку з доглядом за її (ОСОБА_5Р.) похилого віку, хворою матірю, а молодша проживає з ними у спірному будинку. Дійсно, вони знаходяться у скрутному становищі, її чоловік, відповідач ОСОБА_4, офіційно постійного місця роботи не має, але вони в міру своїх можливостей, докладають зусилля по утриманню будинку та прибудинкової території.

Позивач тривалий час утискує їх, відключив воду, закрив у дворі туалет, всіляко намагається їх вижити. Вважає, що внаслідок неправомірних дій позивача, спадщину після смерті батьків, була розподілена нерівно. Дійсно, їх частка значно менша, ніж позивача, але їм більше нікуди подітися, а за ту суму грошей, на яку посилається позивач, в місті і передмісті неможливо придбати інше житло. Разом з тим, позивач має інше житло і бажає стати повністю власником ще й домоволодіння №13 по вул.Колонна в м.Харкові, зробивши їх безхатченками.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи і надані представником позивача нові докази, обговоривши викладені представником доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.2002 року серії АЕР № 567893, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, спадкоємцями майна ОСОБА_11, померлого - 22 березня 1995 року, є в рівних частках кожний: дружина ОСОБА_12 та син ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з 2/6 частин жилого будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в м. Харкові, вул. Колонна, буд. №13 (а.с.7).

01.10.2002 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання серії ВАВ №191233, посвідчений державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, відповідно до якого ОСОБА_13 передала у власність ОСОБА_3 належній їй на праві особистої власності 4/6 частини жилого будинку №13 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в місті Харкові по вул..Колонна (а.с.8).

Власником 1/6 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Колонна, буд. №13 є відповідач ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину №3-786, виданого 09.11.2011 року Пятою Харківською державною нотаріальною конторою.

Відповідно до записів у домовій книзі для прописки громадян, що мешкають в будинку № 13 по вул. Колонна Жовтневого району м. Харкова з 1981 року в будинку був зареєстрований відповідач ОСОБА_4, а з 1983 року прописана його дружина ОСОБА_5 та доньки відповідача: ОСОБА_6 зареєстрована з 1992 року та ОСОБА_7 зареєстрована з 1999 року (а.с.125-127).

Згідно з висновком судово будівельно-технічної експертизи №13594/2900/2901 від 23.03.2015 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. Бокаріуса з технічної точки зору розподілити житловий будинок та надвірні будівлі по вул. Колонній, 13 в м. Харкові у відповідності до ідеальних часток співвласників не надається можливим та запропоновано виплату компенсації 1/6 частини вказаного домоволодіння у розмірі 101 105 грн. на користь співвласника ОСОБА_4В.(а.с.63-71).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ від 23.03.2015 року відсутня технічна можливість розділити будинок у відповідності до ідеальних часток, а сума компенсації вартості 1/6 частини домоволодіння становить 101105 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що частка відповідача ОСОБА_4 у спільному майні дійсно є незначною порівняно з часткою позивача, однак припинення права власності відповідача ОСОБА_4 у спільному майні завдасть істотної шкоди, оскільки з наданих сторонами доказів вбачається, що для відповідача ОСОБА_4 та члени його сімї спірний будинок є єдиним житлом, іншого житла вони не мають, з запропонованим розміром компенсації не згодні.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, так як воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, якккі були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Зі змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно ст.ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Разом з тим, переважна частина доводів сторони позивача, зокрема, щодо підстав припинення спільної часткової власності, ґрунтується на припущеннях.

Так, посилання апелянта на те, що відповідач зловживає спиртними напоями і допустив порушення правил користування електроенергією, що призвело до загоряння будинку не підтверджується належними та допустимими доказами.

Посилання апелянта та його представника на те, що за суму визначеної експертом грошової компенсації відповідач має можливість придбати у цій же місцевості достойне житло і навіть покращити свої житлові умови, не доведені. Посилання представника позивача на те, що вона, начебто, здійснювала моніторинг ринку нерухомості, не є належним та допустимими доказом у розумінні ст.ст.58,59, 64 ЦПК України.

Разом з тим, допитані судом першої інстанції у якості свідків сусіди відповідача ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_15, підтвердили обставини, на які посилалася представник відповідача ОСОБА_16 і пояснили, що відповідач ОСОБА_4 разом дружиною ОСОБА_16 постійно проживають у спірному будинку з молодшою дочкою, а старша дійсно поїхала десь в Росію. ОСОБА_5 утримує будинок, сплачує комунальні послуги. Мати братів ОСОБА_5 за життя сиділа впроголодь, ОСОБА_17 гулянки влаштовував, молодшого брата ОСОБА_4 тягав, викидував на вулицю. Через конфлікт братів, старший з них, ОСОБА_18 відключи у будинку воду.

Хоча покази свідків як з боку позивач так і з боку відповідача мають певні суперечливості, проте суд першої інстанції надав їм вірну оцінку у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України і дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду і з огляду на те, що висновок експерта щодо вартості будинку №13 по вул.Колонна з надвірними будівлями, а відтак і розмір грошової компенсації 1/6 частки ОСОБА_4, ґрунтується на суперечливих даних щодо розмірів загальної та житлової площі, виходячи з якої експерт здійснював оцінку. Так, у висновку експерта вказано, що житлова площа становить 39,0 м.кв., загальна 57,9 м.кв. (а.с.63-67), в свідоцтві про право на спадщину від 19.11.2011 року вказано, що житлова площа будинку 39,4 м.кв., загальна 58,3.м.кв. (а.с.219), а технічному паспорті, виданому 02.12.2014 року позивачу ОСОБА_18, який, начебто, позивач і надавав експерту, вказано, що загальна площа будинку становить 58,3 м.кв., а житлова 39,4 м.кв. (ас.89-94).

Крім того, саму позовні вимоги ОСОБА_18, викладені в уточненій позовній заяві (97-99) мають зміст, який суперечить обґрунтуванню та його інтересам. Так, викладена в п.2 вимога про визнання за ОСОБА_18 права власності на 1/6 частину домоволодіння №13 по вул.Колонній в м.Харкові, яка у відповідності до припису ст.11 ЦПК України є обовязковою для суду при ухваленні рішення, фактично вказує на те, що позивач замість 5/6 частин, які йому належать, або 6/6, які він бажав би отримати за рішенням суду у власність, просить визнати за ним право власності лише на 1/6 частину домоволодіння №13 по вул.Колонна в м.Харкові.

Вказані суперечності у позовних вимогах ОСОБА_18 та наданих ним доказах, свідчать про відсутність передбачених законом підстав для ухвалення рішення про припинення права власності ОСОБА_4 на часку в домоволодінні.

Доводи апеляційної скарги щодо несплати відповідачем комунальних послуг також не є підставою для припинення права на частку у спільному майні, так як порядок його утримання і компенсації понесених витрат одного із співвласників передбачено положеннями ст.360 ЦК України і позивач не позбавлений можливості цим скористатися.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи вищевказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків рішення суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія суддів вважає, що згідно до вимог ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: Шаповал Н.М.

ОСОБА_2