Справа № 522/1112/16-ц
Провадження № 2/522/3535/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

«26» квітня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про припинення правовідносин за кредитним договором шляхом його розірвання,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить всі правовідносини, окрім тих, які стосуються обов'язків позивача щодо дострокового виконання зобовязань за кредитним договором № 014/0014/74/75123 від 21.05.2007 року припинити з «22» червня 2015 року; стягнути з банка на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 551,21 гривень. В обґрунтування позову посилався на таке. «11» травня 2007 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладений кредитний договір № 014/0014/74/75123, за яким банк видав споживчий кредит в загальній сумі 42420,0 доларів США із щомісячною сплатою відсотків річних у розмірі 13,25 % строком 218 місяців - до 21.05.2017 року. Додатковою угодою № 1 від 07.04.2009 р. до Кредитного договору були внесені зміни до Кредитного договору. «22» червня 2015 року ОСОБА_1 отримано письмову вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором та наданий строк для добровільного виконання своїх зобов'язань по достроковому погашенню кредиту протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги. Таким чином, на думку, позивача, банк фактично розірвав кредитний договір, у звязку із чим усі правовідносини за договором, починаючи з 22 червня 2015 року, припиняються, окрім обовязку позивача щодо дострокового виконання зобовязання.

В судове засідання зявився представник відповідача, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їхньому задоволенні у повному обсязі.

В судове засідання зявився позивач, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Суд вислухав пояснення учасників процесу, дослідив матеріали справи, дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів.

«11» травня 2007 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладений кредитний договір № 014/0014/74/75123, за яким банк видав споживчий кредит в загальній сумі 42420,0 доларів США з щомісячною сплатою відсотків річних у розмірі 13,25 % строком 218 місяців - до 21.05.2027 року.

Додатковою угодою № 1 від 07.04.2009 року до кредитного договору були внесені зміни, згідно із якими, тимчасово, за згодою сторін вирішено змінити процентну ставку за договором.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між кредитором та позивачем ОСОБА_1А укладено договір іпотеки від 07.06.2007 року, предметом якого є однокімнатна квартира № 31 а за адресою: м.Одеса, провулок Високий, будинок 7.

За змістом цього договору іпотеки позивач зобов'язався відповідати за невиконання всіх зобов'язань, що виникли за кредитним договором від 11.05.2007 року.

Згідно п.6.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених договором.

Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення.

«22» червня 2015 року ОСОБА_1 отримано письмову вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором та наданий строк для добровільного виконання своїх зобов'язань по достроковому погашенню кредиту протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги.

Наведене за твердженням позивача свідчить про розірвання кредитного договору банком.

Згідно ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За правилом ч.1 ст.652 ЦПК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

У відповідності до ч.2 ст.652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, згідно наведених правил розірвання договору є можливим шляхом досягнення відповідної згоди сторін, або за рішенням суду.

При цьому, розірвання спірного договору у судовому порядку є можливим лише за умови доведення істотного порушення договору другою стороною, або з підстав, встановлених ч.2 ст.652 ЦК України за умови одночасної наявності наведених у цій частині умов.

Втім, позивачем не доведено тих обставин, які могли б бути підставою для розірвання договору у судовому порядку, а саме: істотного порушення кредитного договору банком, або істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Твердження позивача щодо того, що банк висловив своє бажання розірвати кредитний договір із ОСОБА_1 також не знайшли свого підтвердження під час судового засідання, оскільки, по перше, представник банку заперечував щодо волевиявлення банку на розірвання спірного договору із позивачем, а по друге, в разі існування такого, сторони могли вирішити це питання у позасудовому порядку за умови наявності відповідного волевиявлення зі сторони позивача, чого не було зроблено.

Суд критично оцінює посилання позивача на ту обставину, що банк висловив бажання розірвати договір, оскільки позивальнику було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту, оскільки це не може слугувати свідченням бажання банку розірвати кредитний договір, а є лише правом банку, що виникло у нього внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору.

Наведене також підтверджується висновками, викладеними в узагальненні Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» від 07 жовтня 2010 року, згідно із якими дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобовязальні правовідносини не припинилися. У ст. 599 ЦК зазначено, що зобовязання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду).

Згідно ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання припиненими правовідносини між сторонами шляхом розірвання кредитного договором № 014/0014/74/75123 від 21.05.2007 року, оскільки суду не доведено встановлених чинним цивільним законодавством підстав для розірвання цього договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається в якості обґрунтування своїх позовних вимог, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню у повному обсязі.

За правилами частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 651, 652, 653 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 61, 213, 215 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про припинення правовідносин за кредитним договором шляхом його розірвання відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ С.О. ПОГРІБНИЙ

26.04.2016