Справа № 339/533/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1029/2016
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк В.Б.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Драганчук У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства "Ретро" до ОСОБА_2 про визнання договору оренди виробничих приміщень дійсним за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Ретро» на рішення Болехівського міського суду від 21 березня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Болехівського міського суду від 21 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову Приватного підприємства "Ретро" до ОСОБА_2 про визнання договору оренди виробничих приміщень дійсним.

Апелянт не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є неправильним та прийнятим з порушенням норм права.

Між ПП «Ретро» в особі директора Очкана Павла Григоровича (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар), 01.03.2009 року був укладений Договір оренди виробничих приміщень.

Даним договором від 01 березня 2009 року було досягнуто згоди з усіх істотних умов, а саме щодо предмету, оплати та строку користування орендованим приміщенням.

Згідно акту прийому-передачі вії 01 березня 2009 року вищезгадані виробничі приміщення були передані ОСОБА_2

Вказані приміщення належать позивачу на підставі договору про взаємне співробітництво від 11 жовтня 1996 року, укладеного між ПП «Ретро» та КЕЧ Стрийського району, згідно якого позивачу було продано військове містечко АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції не враховано, що 16 березня 2009 року директором ПП «Ретро» скеровано вимогу ОСОБА_2 нотаріально посвідчити вказаний договір, по що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи. Однак саме з вини відповідача ОСОБА_2 договір оренди нотаріально посвідчений так і не був.

22.06.2012 року між ПГІ «Ретро» і фізичною особою ОСОБА_2 підписано угоду про розірвання Договору оренди. Однак не зважаючи на підписання угоди про розірвання договору оренди фактичної передачі приміщень не відбулося. Відповідач продовжує користуватися приміщеннями та чинить власнику перешкоди у доступі до них, про що є спір в Болехівському міському суді.

Невиконання ОСОБА_2 обов'язку щодо нотаріального посвідчення договору оренди від 01 березня 2009 року порушує права ПП «Ретро». ОСОБА_2 використовує дані приміщення по сьогоднішній день, та здійснив оплату за оренду до 22 червня 2012 року. Про те, сторона договору, в особі ОСОБА_2, ухиляється від нотаріального посвідчення вищезгаданого договору.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 березня 2009 року між ПП «Ретро» та ОСОБА_2 укладено договір оренди виробничих приміщень, в якому орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування нежитлові приміщення з прилеглою до них територією. Даний договір від 01 березня 2009 року укладався в простій письмовій формі без державної реєстрації чи нотаріального посвідчення (а.с.7-8).

Перелік майна, яке передавалось в оренду та його технічний стан, зазначені в додатку до договору, а саме в акті прийому-передачі, який підписаний сторонами. Згідно даного акту прийому - передачі передано ОСОБА_2 наступне майно: нежитлове приміщення (склад № 30); б) нежитлове приміщення (склад № 35); в) нежитлове приміщення (склад № 28), які потребують капітального ремонту (а.с.9).

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

22 червня 2012 року сторони уклали угоду про розірвання договору оренди виробничих приміщень від 01 березня 2009 року, який і підписаний ними. Відповідно до п.3 цією угоди позивач, як орендодавець, беззастережно засвідчив, що немає до відповідача, як орендаря, жодних майнових чи немайнових претензій, що виникли з договору чи стосуються договірних відносин. Дана угода набирає чинності з моменту її підписання, тобто з 22 червня 2012року (а.с.32). На виконання умов договору від 22 червня 2012 року сторонами складено акт передачі-приймання, згідно якого ОСОБА_2 повернув, а позивач ПП «Ретро», прийняв нежитлові приміщення з прилеглою територією, передані за договором оренди виробничих приміщень від 01.03.2009р.. Підписавши цей акт ПП «Ретро» підтвердило, що не має до ОСОБА_2 жодних вимог, претензії, зауважень, застережень тощо з приводу користування нежитловими приміщеннями та їх повернення підприємству (а.с.33).

Окрім того, представником позивача Очканом П.Г. нотаріально посвідчено заяву від 22.06.2009року, якою він, як директор ПП «Ретро» підтвердив, що ПП "Ретро" немає до ОСОБА_2 жодних майнових/немайнових вимог чи претензій, що виникли з Договору оренди виробничих приміщень від 01.03.2009року (а.с.10). Також підтвердив, що ОСОБА_2 повністю належно та своєчасно сплатив ПП «Ретро» орендну плату, комунальні послуги та земельний податок, передбачені договором оренди виробничих приміщень від 01 березня 2009 року. Жодних вимог по оплаті додаткових, інших платежів, відшкодування збитків у ПП «Ретро» до ОСОБА_2 немає (а.с.10).

У поданій до суду позовній заяві ПП «Ретро» просить визнати договір оренди виробничих приміщень від 01 березня 2009 дійсним покликаючись на, те що відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення і продовжує користуватись спірним приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Вимоги позивача не мають правового обґрунтування, оскільки відповідно до п.13 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06 листопада 2009 року, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку доводам позивача щодо уникнення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору оренди, дія якого закінчилася і сторони його розірвали у встановленому законом порядку.

Також суд вірно констатував, що ПП «Ретро» оформило документи на право власності на вказані виробничі приміщення тільки в квітні 2012 року (а.с.68-69), що позбавляло його можливості нотаріального посвідчення договору виробничих приміщень в 2009 році.

За наведених обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди виробничих приміщень дійсним та про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що відповідач по даний час не звільнив колись орендовані приміщення, а тому слід визнати договір оренди дійсним, не стосуються даного предмета спору. Захист порушених майнових прав відповідно до вимог ст. 16 ЦК України може відбуватися у інший спосіб, визначений законом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ретро» відхилити.

Рішення Болехівського міського суду від 21 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко Р.Й.Матківський