РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Київський районний суд м.Харкова у складі : головуючої судді Шмадченко С.І., за участю секретаря Гололобової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права особистої власності на майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, який в ході судового розгляду справи уточнила та просила:

- визнати за нею право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою:м. Харків, АДРЕСА_1, вартість ? якої становить 613400 грн.;

-Визнати за нею право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: Словаччина, АДРЕСА_2, вартість якої становить 21000 дол. США та визнати за нею право на отримання грошової компенсації за ? частину квартири у розмірі 10500 доларі США, а за відповідачем визнати обовязок компенсувати їй половину вартості цієї квартири у сумі 10500 дол. США;

-Визнати за нею право власності на ? частину колекції золотих монет, марок, орденів та медалей загальна вартість приблизно становить суму еквівалентну 40000 дол.США;

-Визнати за нею право власності на ? частину побутової техніки та меблі, що знаходяться в квартирі, за адресою: АДРЕСА_3, загальна вартість якої становить 122600 грн. ? якої становить: 61.300 грн., а саме:

пральну машину JG, вартість якої становила 4500 грн.

холодильник ВЕКО, вартість якого становила 5000 грн.

блендер Braun, вартість якого становила 2 600 грн.

мікрохвильову піч LQ, вартість якої становила 1500 грн.

телевізор 1G (2 шт.), вартість яких становила 10000 грн.

електроплиту ВЕКО, вартість якої становила 5000 грн.

кухонна поверхня ВЕКО, вартість якої становила 5000 грн.

м'які меблі - дивани (2 шт.), вартість яких становила 12000 грн.

шафи-купе (3 шт.), вартість яких становила 15000 грн.

кухонний гарнітур, вартість якого становила 20000 грн.

комод, вартість якого становила 2000 грн.

меблі для гостинної, вартість яких становила 5000 грн.

тумба для взуття, вартість якої становила 2000 грн.

кришталеві люстри (2 шт.), вартість яких становила 10000 грн.

ноутбук «ASUS», вартість якого становила 8000 грн.

фотоапарат (2 шт.) «SONY», «KENON», вартість яких становила 15000 грн.

Відповідачу ОСОБА_2 виділити:

- ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4., вартість якої становить 613400,00 грн.;

- виділити у власність ? частину вартості квартири - 10.500,00 дол. США, розташованої за адресою: Словаччина, АДРЕСА_5.;

- виділити у власність ? частину колекції золотих монет, марок, орденів та медалей, тощо загальна вартість яких приблизно становить суму еквівалентну 40 000 (сорок тисяч) доларів США;

- виділити у власність, ? частину побутової техніки та меблі, що знаходяться у квартирі, за адресою: АДРЕСА_6, загальна вартість якої становить -122 600,00 грн., ? частина якої становить: 61.300,00 грн., а саме:

пральну машину JG, вартість якої становила 4500 грн.

холодильник ВЕКО, вартість якого становила 5000 грн.

блендер Braun, вартість якого становила 2 600 грн.

мікрохвильову піч LQ, вартість якої становила 1500 грн.

телевізор 1G (2 шт.), вартість яких становила 10000 грн.

електроплиту ВЕКО, вартість якої становила 5000 грн.

кухонна поверхня ВЕКО, вартість якої становила 5000 грн.

м'які меблі - дивани (2 шт.), вартість яких становила 12000 грн.

шафи-купе (3 шт.), вартість яких становила 15000 грн.

кухонний гарнітур, вартість якого становила 20000 грн.

комод, вартість якого становила 2000 грн.

меблі для гостинної, вартість яких становила 5000 грн.

тумба для взуття, вартість якої становила 2000 грн.

кришталеві люстри (2 шт.), вартість яких становила 10000 грн.

ноутбук «ASUS», вартість якого становила 8000 грн.

фотоапарат (2 шт.) «SONY», «KENON», вартість яких становила 15000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем познайомилася у 2004 році та стали проживати разом однією сімєю у квартирі її батьків за адресою: АДРЕСА_7. Стосунки не реєстрували, але спільно вели господарство та робили сімейні заощадження для придбання власного житла. 04 березня 2005 року у них народився син ОСОБА_3. В період у 2004-2005 роках вона працювала директором ПНВП «Максим», засновником якої була сестра відповідача ОСОБА_4

Під час спільного проживання 23.01.2007 року вона з відповідачем за спільні кошти придбали однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_8. 14 грудня 2007 року вони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова. За період шлюбу за спільні кошти у 2011 році придбали квартиру у Словаччинні за адресою: АДРЕСА_9 та у якій проживали разом до жовтня 2012 року. В період проживання у Словаччині вони відкрили власну фірму.

У січні 2012 року за спільні кошти придбали квартиру в АДРЕСА_10, у якій разом проживали до квітня 2015 року, а потім відповідач вигнав її з квартири з дитиною і змінив замки на вхідних дверях квартири. Перебуваючи у шлюбі вони придбали побутову техніку та меблі, які вказані у позові. Шлюб розірвали у липні 2015 року.

На даний час вона разом з сином мешкає у своїх батьків. З відповідачем про порядок поділу спільного майна домовитись не може, тому звернулася до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивачка та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_7 проти позову заперечували, просили задовольнити зустрічний позов, за яким ОСОБА_2 просив встановити юридичний факт придбання квартири за адресою: АДРЕСА_11 за рахунок коштів, які є його особистою приватною власністю, визнати за ним право особистої приватної власності на вказану квартиру та стягнути з ОСОБА_8 судовий збір у сумі 4555 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався та те, що 14.12.2007 року він уклав шлюб з ОСОБА_8 та почав проживати з нею однією сімєю . Він з ОСОБА_8 до цього часу зустрічалися, у них народився син, але мешкали окремо один від одного та не створювали сімю, у них були окремі бюджети. До реєстрації шлюбу він за власні кошти, які збирав усе життя, за частковою допомогою родичів придбав у свою власність квартиру за адресою: АДРЕСА_12. Жодного відношення до цієї квартири, до грошей ОСОБА_8 не має.

21.07.2015 року шлюб було розірвано за рішенням Київського районного суду м.Харкова. Майже рік до розірвання шлюбу у вересні 2014 року належна їм з ОСОБА_8 квартира за адресою: Словаччина, м.Ружомберок, вул..Рибарпольська 6080/20 була продана за їх обоюдною згодою, а за отримані від продажу грошові кошти були придбані дві норкові шуби по 5000 доларів США кожна та золоті прикраси майже на 4000 доларів США. Усі вказані речі ОСОБА_8 незаконно вивезла з квартири. Залишок грошових коштів вони розділили ще у вересні 2014 року.

17.10.2007 року його сестра ОСОБА_4 подарувала йому трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_13.

01.11.2011 року з метою поліпшення житлових умов та придбання більшої квартири він продав трикімнатну квартиру за 592000 грн., що була еквівалентна 74 000доларам США, а 26.01.2012 року уклав договір купівлі-продажу, за яким придбав 4-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_14 за 455418 грн., що було еквівалентом 57000 дол.США. Грошові кошти, які залишилися від продажу трьохкімнатної квартири він вклав в ремонт чотирьохкімнатної квартири.

ОСОБА_8 зустрічний позов ОСОБА_2 не визнала, наполягала на задоволенні свої позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд позовні вимоги ОСОБА_8 задовольняє частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовляє, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Судом встановлено, що з квітня 2004 року ОСОБА_8 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу стали проживати однією сімєю за місцем мешкання батьків позивачки, вели спільне господарство. 04 березня 2005 року у них народився син ОСОБА_3 (а.с.13). Вказані обставини підтверджуються оглянутими в судовому засіданні фотокартками, відеозаписом з сімейного архіву, показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12

23.01.2007 році ОСОБА_8 з ОСОБА_2 за спільні кошти придбали однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_15. Спір щодо розподілу цієї квартири судом виділений в окреме провадження. (Т.2 а.с.111 )

14 грудня 2007 року ОСОБА_8 з ОСОБА_2Є уклали шлюб.

За час шлюбу сторони у 2011 році придбали квартиру у Словаччині за адресою: АДРЕСА_9. 26.01.2012 року придбали квартиру АДРЕСА_16.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

21 липня 2015 року на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 був розірваний. ( Т.1 а.с. 143)

Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Стаття 70 СК України встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд визнає, що спільною сумісною власністю подружжя є придбання ними у 2011 році квартири у Словаччині АДРЕСА_9.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_2Є на те, що спірна квартира у листопаді 2014 року була продана за обоюдною згодою з ОСОБА_8, оскільки спростовується даними закордонного паспорту ОСОБА_1 про те, що вона у листопаді 2014 року до Словаччини не виїжджала, а також витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 20.01.2016 року про те, що ОСОБА_8 довіреності ОСОБА_2Є не видавала. (Т.1 а.с.53-55, Т.2 а.с.64-65)

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про придбання двох норкових шуб по 5000 доларів США кожна та золотих прикрас на 4000 доларів США за продаж квартири у Словаччині.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» розяснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Пунктом 22 вказаної постанови розяснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду.

Згідно висновку спеціаліста ТОВ «Інститут правового консалтингу» від 05.02.2016 р. вірогідна ринкова вартість спірної квартири на лютий 2016 р. складає від 20000-21800 доларів США. (Т.2 а.с.10-11).

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не отримав нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_8 на продаж спірної квартири, ні на видачу довіреності, що є необхідним в силу ст..65 СК України, тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 ? частина вартості проданої квартири від суми 21000 дол.США, у розмірі 10500 доларів США, еквівалентних 267,487 грн.

Також суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_2, що гроші від продажу належної йому за договором дарування 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_17 було витрачено на купівлю спірної квартири АДРЕСА_18, оскільки при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 26.01.2012 року ОСОБА_8 надала приватному нотаріусу ХМНО ОСОБА_13 згоду на купівлю спірної квартири у спільну власність подружжя (Т.1 а.с.144)

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне розподілити майно набуте подружжям за час шлюбу та визнати за ОСОБА_8 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_19.

Відповідно до ст..10,60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд відмовляє ОСОБА_8 в частині позовних вимог щодо розподілу колекції золотих монет, марок, орденів та медалей, загальною вартістю приблизно 40000 дол.США, а також побутової техніки та меблів, що знаходяться у квартирі за адресою: АДРЕСА_20, загальна вартість яких становить 122600 грн., за відсутністю доказів, які б вказували на їх наявність.

Відповідно до вимог ст..10,11,60 ЦПК України суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, оскільки ним не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_8О задоволено частково, суд на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача ОСОБА_2 на Користь ОСОБА_8 понесені нею витрати по сплаті судового збору у сумі 1827 грн.

Керуючи ст..60,65, ст..68,ст..70 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, ст..ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Розподілити майно набуте подружжям за час шлюбу:

Визнати за ОСОБА_8 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_21.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_2) ? частину вартості проданої квартири у Словаччині АДРЕСА_9 у сумі 10500 (десять тисяч пятсот) доларів США, еквівалентних 267,487 двісті шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят сім) грн., понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн..

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 в частині розподілу майна: золотих монет, марок, орденів, медалей, побутової техніки та меблів відмовити.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені зустрічного позову.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м.Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя