У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агросігріс», третя особа - Мелітопольське МРУЮ Запорізької області в особі Державної реєстраційної служби, про визнання договорів оренди землі припиненими та зобов'язання повернути земельні ділянки за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агросігріс» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом посилаючись на те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЗП №013651 від 12 серпня 2002 року, вона є власником земельної ділянки площею 5,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Терпінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.

Також, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЗП №015552 від 12 серпня 2002 року, вона є власником земельної ділянки площею 5,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Терпінівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.

05 червня 2009 року між нею та ТОВ «Агросігріс» були укладені договори оренди зазначених земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Після підписання договорів 05 червня 2009 року, на вимогу відповідача в той же день за актами приймання-передачі були передані обидві земельні ділянки відповідачу і він фактично почав користуватися ними, проводити сільськогосподарські роботи.

Протягом 2009-2014 років позивачу виплачувалася орендна плата відповідно до п. 9 договорів оренди.

Оскільки вказані договори було укладено на 5 років, то 05 червня 2014 року сплив термін їх дії. Відповідач на виконання вимог п. 8 договорів, не повідомив позивача письмово про наміри продовжити дію договорів. В свою чергу 06 грудня 2014 року позивачем на адресу відповідача була направлена заява із повідомленням про небажання продовжувати дію одного з договорів та повернути земельну ділянку, на що письмової відповіді не отримала.

З урахуванням наведеного просила суд визнати договори оренди землі від 05 червня 2009 року, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Агросіргіс» та зареєстровані у відділі Держкомзему у Мелітопольському районі Запорізької області під № 00392 та № 00393 припиненими; зобов'язати ТОВ «Агросіргіс» повернути ОСОБА_1 земельні ділянки площею 5,91 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 5,91 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовані на території сільської ради Мелітопольського району Запорізької області; судові витрати покласти на ТОВ «Агросіргіс».

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано договір оренди землі (кадастровий номер НОМЕР_1) від 05 червня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агросіргіс» () та зареєстрований у відділі Держкомзему у Мелітопольському районі Запорізької області під №00392 - припиненим.

Визнано договір оренди землі (кадастровий номер НОМЕР_2) від 05 червня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агросіргіс» () та зареєстрований у відділі Держкомзему у Мелітопольському районі Запорізької області під № 00393 - припиненим.

Зобов'язано ТОВ «Агросіргіс» повернути ОСОБА_1 земельні ділянки площею 5,91 га, кадастровий номер НОМЕР_2 та площею 5,91 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовані на території сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Агросіргіс» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення районного суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, а тому 5-річний строк договорів оренди землі розпочинається не з дати його укладення (05 червня 2009 року), а з дати його державної реєстрації (02 серпня 2011 року), тому спірні договори оренди землі не можуть бути визнані припиненими з підстав заявлених позивачем.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договорів оренди земельних ділянок, скріпивши 05 червня 2009 року договори своїми підписами, що і є моментом укладення договорів.

Також, судом встановлено, що сторони приступили до виконання договорів оренди земельних ділянок з часу його підписання, тобто з 05 червня 2009 року, а саме реально настали правові наслідки відповідно до умов договору, так як відповідач користувався земельними ділянками, а позивач отримувала орендну плату. Вказані обставини відповідачем спростовані не були.

Крім того, відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року № 6-162ц13 цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційний суд правильно встановив характер спірних правовідносин та дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агросігріс» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова