Справа № 752/703/16-ц
Провадження по справі № 4-с/752/41/16
У Х В А Л А

17.06.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретаря Бурлака Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», заінтересована особа - ОСОБА_1, на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, -

в с т а н о в и в:

Заявник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві в частині не винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження в межах виконавчого провадження № 48996314 незаконною; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 48996314 як таку, що винесена за відсутністю законних на то підстав.

В обґрунтування поданої скарги зазначено про те, що 24.12.2015 року заявнику стало відомо про існування виконавчого провадження № 48996314 щодо примусового стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 101 306 доларів США 74 центи. Заявник зазначає, що вказане виконавче провадження було відкрито державним виконавцем з порушенням вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки місцезнаходженням боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» є м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50.

У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити з наведених у скарзі обставин.

Представник Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві - не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, а також просила врахувати той факт, що постановою державного виконавця від 30.03.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження № 48996314, тобто предмет оскарження взагалі відсутній.

Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи за скаргою, судом встановлено наступне.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

В ході розгляду скарги, судом встановлено, що 13.11.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Усатюк Т.А. відкрито виконавче провадження № 48996314 з примусового виконання виконавчого листа № 752/10111/14-ц, виданого 16.02.2015 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 101 306 доларів США 74 центів.

В подальшому 30.03.2016 року начальником Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярушевською І.І. винесено постанову про скасування процесуального документу, якою скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 48996314, винесену державним виконавцем Усатюк Т.А.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Усатюк Т.А. від 30.03.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 752/10111/14-ц, виданого 16.02.2015 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 101 306 доларів США 74 центів.

Звертаючись до суду з даною скаргою заявник зазначає про наявність бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, що виявилась у невинесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження після отримання заяви ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 752/10111/14-ц, виданого 16.02.2015 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 101 306 доларів США 74 центів.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження визначений ст. 26 Закону. Так, в силу п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

За змістом положень ч. 1 ст. 20 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі, якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 286 ЦПК України.

Мотивуючи вимоги скарги, заявник зазначає, що стягувачем не виконано обов'язок, покладений на нього ст. 26 Закону, зокрема, не надано доказів наявності майна боржника на території Голосіївського району м. Києва.

Разом з тим, слід зазначити, що такий обов'язок стягувача, як надання доказів на підтвердження наявності майна у боржника на території, на яку поширюються повноваження відповідного відділу державної виконавчої служби, ст. 26 Закону не передбачений, а тому такі доводи заявника є помилковими.

Бездіяльністю є пасивна форма поведінки посадової особи державної виконавчої служби, в результаті якої не були вчинені дії, що необхідно було вчинити в силу вимог закону або покладених на таку особу повноважень.

Суд зазначає, що не є обґрунтованими заявником обставини щодо незаконної бездіяльності державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки доказів на підтвердження такої бездіяльності, яку можна було б вважати незаконною, в тому числі порушення вимог ст. 26 Закону, заявником суду не надано.

При вирішенні даної скарги, суд виходить з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2015 року, яка є предметом оскарження у даному судовому провадженні, скасована постановою начальника відділу державної виконавчої служби від 30.03.2016 року, а у відкритті самого виконавчого провадження відмовлено постановою державного виконавця від 30.03.2016 року. Тобто, наведене свідчить про відсутність предмету оскарження.

Крім того, суд окремо звертає увагу на те, що у поданій скарзі заявник просить визнати незаконною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи відділу державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», враховуючи положення ст. 383 ЦПК України, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 цього закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом. Таким чином, ст. 383 ЦПК України не передбачено оскарження бездіяльності відділу державної виконавчої служби.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскарженні в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Усатюк Т.А. діяла в межах наданих їй Законом повноважень, зворотного в ході розгляду скарги заявником не доведено, права і свободи заявника порушено не було, у зв'язку із чим доводи скарги слід визнати необґрунтованими, а в задоволенні скарги - відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 208-210, 383-389 ЦПК України,суд -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя