Справа № 754/3793/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, державний виконавець Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Управління ДВС ГУЮ у м. Києві Бочковського Т.О., мотивуючи свої вимоги тим, що 16.11.2010 року був укладений Договір позики грошей, за яким ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 629200, 00 грн., що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Києва на день укладення договору складало 78650, 00 доларів США. У забезпечення виконання Договору позики від 16.11.2010 року був також укладений Договір іпотеки від 16.11.2010 року, за яким Іпотекодавці (ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6) передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. За даним Договором іпотеки Іпотекодержателем є ОСОБА_1. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг у розмірі 537752, 59 грн., 3 % річних у розмірі 28596, 65 грн., пеню у розмірі 3479259, 26 грн. та судовий збір у розмірі 3441, 00 грн. Державним виконавцем Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 41837389 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва. 07.02.2014 року державним виконавцем було винесено Постанову про арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1. 12.03.2016 заявниця звернулася до державного виконавця Бочковського Т.О. з клопотанням про зняття арешту з предмету іпотеки, однак до цього часу жодних дій щодо зняття арешту з предмета іпотеки не здійснено, відповіді про задоволення клопотання або відмову в його задоволені не надано. Також заявниця звертає увагу на те, що у державного виконавця були відсутні правові підстави накладення арешту на майно боржника, яке передано боржником в іпотеку, оскільки дані дії державної виконавчої служби унеможливлюють реалізацію нею, як іпотеко держателем, права задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна шляхом позасудового врегулювання. Заявниця зазначає, що бездіяльність державного виконавця обмежує її права, як іпотекодержателя, оскільки вона має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, що перебуває в іпотеці. На підставі викладеного скаржниця звертається до суду з даною скаргою, в якій просить суд визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Бочковського Т.О., що полягає у незнятті арешту з квартири АДРЕСА_1, а також зобов'язати державного виконавця зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 16.11.2010 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 повністю підтримав скаргу, просив її задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів.

Заінтересована особа - державний виконавець - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заінтересованої особи.

Вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.11.2010 року був укладений Договір позики грошей, за яким ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 629200, 00 грн., що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками м. Києва на день укладення договору складало 78650, 00 доларів США.

У забезпечення виконання Договору позики від 16.11.2010 року був також укладений Договір іпотеки від 16.11.2010 року, за яким Іпотекодавці (ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6) передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. За даним Договором іпотеки Іпотекодержателем є ОСОБА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг у розмірі 537752, 59 грн., 3 % річних у розмірі 28596, 65 грн., пеню у розмірі 3479259, 26 грн. та судовий збір у розмірі 3441, 00 грн.

Державним виконавцем Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 41837389 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Києва. 07.02.2014 року державним виконавцем було винесено Постанову про арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1.

12.03.2016 заявниця звернулася до державного виконавця Бочковського Т.О. з клопотанням про зняття арешту з предмету іпотеки, однак до цього часу жодних дій щодо зняття арешту з предмета іпотеки не здійснено, відповіді про задоволення клопотання або відмову в його задоволені не надано.

У своїй скарзі ОСОБА_1 вказує про те, що у державного виконавця були відсутні правові підстави накладення арешту на майно боржника, що передано ним в іпотеку, оскільки дані дії державної виконавчої служби унеможливлюють реалізацію нею, як іпотекодержателем, права задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна шляхом позасудового врегулювання, а також зазначає, що бездіяльність державного виконавця обмежує її права, як іпотекодержателя, оскільки вона має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, що перебуває в іпотеці.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Правовий аналіз норм, що регулюють іпотеку, свідчить, що іпотека, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про заставу" визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до п. 5.3 Договору іпотеки від 16.11.2010 року у разі невиконання Іпотекодавцями зобов'язань за основним договором або цим договором сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України "Про іпотеку".

Пунктом 5.4.1 Договору іпотеки від 16.11.2010 року передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечені Іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно із п. 5.4.2 Договору іпотеки від 16.11.2010 року іпотекодержатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі-покупцю на підставі договору купівлі-продажу в рахунок виконання зобов'язань.

Таким чином, аналіз вищезазначених правових норм та договору іпотеки від 16.11.2010 року дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1, як іпотекодержатель, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, що перебуває в іпотеці. Але при цьому вона обмежені у цьому праві через наявність накладеного арешту на це майно.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що у державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 41837389 щодо виконання рішення суду про стягнення боргу, при відсутності рішення суду та виконавчого документу про звернення стягнення на предмет іпотеки, були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно боржника, що передано ним в іпотеку, оскільки дані дії державної виконавчої служби унеможливлюють реалізацію іпотекодержателем права задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна в позасудовому порядку, передбаченому п. 5.4 Договору іпотеки.

Відповідна правова позиція також викладена і в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.09.2014 року у справі № К/800/34052/14; в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.02.2014 року.

Згідно із ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги діючого законодавства та встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку про задоволення вимог скаржника ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215, 383-387 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, державний виконавець Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Бочковський Тарас Олександрович, на бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Бочковського Тараса Олександровича, що полягає у незнятті арешту з предмета іпотеки, незаконною.

Зобов"язати державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Бочковського Тараса Олександровича зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 16.11.2010 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п′яти днів з дня проголошення.

Головуючий: