Справа № 203/592/16-ц
УХВАЛА

13 травня 2016 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних витрат, відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням суду від 19.04.2016 року позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 398500 грн., три відсотки річних в сумі 7959 грн., інфляційні витрати в сумі 9003 грн. 49 коп., а всього 415462 грн. 49 коп.

29.04.2016 року відповідачами в порядку ст.228 ЦПК України було подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення.

11.05.2016 року позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову. в якій останній просив накласти арешт на належне відповідачу ОСОБА_2 нерухоме майно квартири №21,22 по вул.Ленінградській,6 в м.Дніпропетровську та квартиру №324 по пров.Вільному,4 в м.Дніпропетровську.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з позовної заяви предметом заявлених позовних вимог є стягнення заборгованості за договором позики від 13.05.2015 року, трьох відсотків річних, інфляційних витрат, відшкодування моральної шкоди.

З наданих відповідачами до заяви про перегляд заочного рішення копій розписок вбачається, що отримані в борг кошти за розпискою від 13.05.2015 року відповідачем ОСОБА_2 було повернуто позивачу в повному обсязі та у визначений в розписці строк.

Таким чином, враховуючи надані сторонам докази в обґрунтування позовних вимог та заперечень на них, розяснення, надані в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову та про необхідність відмови в задоволенні відповідної заяви позивача.

Керуючись ст.151,153,208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак