Справа № 357/2599/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну часток власників будинку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він та відповідачі є співвласниками житлового будинку № 18 по провулку Франка у місті Білій Церкві Київської області загальною площею 98,6 кв.м, житловою площею 49,0 кв.м, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є воасниками 31/100 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, ОСОБА_4 є власником 85/1000 часток у праві спільної часткової власності на будинок, позивачу належить 605/1000 часток у праві спільної часткової власності на вказаний будинок, але як попередні співвласники, так і сторони по справі, користуються фактично зовсім іншими частками у вказаному будинку, вирішити питання зміни часток в добровільному порядку не вдається, а тому позивач просив суд змінити частки власників будинку № 18 по провулку Франка у місті Білій Церкві, визначивши такі частки: за позивачем 573/1000, за ОСОБА_4 -73/1000, за ОСОБА_3 і ОСОБА_2 -410/1000.

В суді позивач, його представник підтримали позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позов визнали.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання 06.05.2016 року не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, до цього в судовому засіданні 04.04.2016 року заперечував щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення всіх осіб, які беруть участь у справі, оглянувши матеріали даної справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по провулку Франка,18 в місті Білій Церкві Київської області, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить на праві власності 31/100 частка у праві спільної часткової власності на будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд на підставі договору дарування частини житлового будинку від 16.10.2014 року; ОСОБА_4 належить 85/1000 часток у праві спільної часткової власності на будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2010 року по справі № 2-242/2010; ОСОБА_1 належить 605/1000 часток у праві спільної часткової власності на будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.11.2015 року після смерті ОСОБА_5, який помер 05.02.2012 року.

Наведене стверджується копією договору дарування від 16.10.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 1185 /а.с.7-8/; копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.10.2014 року щодо реєстрації права спільної часткової влансості на вказаний вище житловий будинок за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 31/200 частці за кожним /а.с.9/; копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили 20.09.2010 року /а.с.10-12/; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке оформлено державним ноатріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 2-799 /а.с.13/.

Як вбачається з технічного паспорта МБТІ на садибний /індивідуальний/ житловий будинок по провулку Франка,18 в місті Білій Церкві станом на 16.11.2015 року /а.с.14-17/, між співвласниками склався фактичний порядок користування приміщеннями будинку: квартирою № 1 користується ОСОБА_1, квартирою № 2- користувалася ОСОБА_8, на даний час нею користуються нові співвласники ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на земельній ділянці домоволодіння, крім будинку, розміщені: сарай «Б-1», гараж-прибудова «б2-1», огорожа, хвіртки, вимощення, самовільне будівництво відсутнє.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідач ОСОБА_4, якому на праві спільної часткової власності належить 85/1000 часток даного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, за адресою по провулку Франка,18 в місті Білій Церкві не проживає, має зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України по справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року.

Тобто, фактичний порядок користування будинком не є підставою для зміни ідеальних часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обовязковою.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Отже, відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

За положеннями ст.357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Таким чином, при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток необхідно враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшив в ньому за свій рахунок корисну площу будинку ( жилих і підособних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

В даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності з тих підстав, що між співвласниками склався фактичний порядок користування приміщеннями будинку і розмір часток, якими вони користуються, не відповідає їх ідеальним часткам у праві спільної часткової власності.

Але така зміна розміру часток не узгоджується з нормами діючого законодавства, на що вказано вище в рішенні.

Тобто, обраний позивачем спосіб захисту його прав суперечить законодавству.

За ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно приписів ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

А тому враховуючи все вищенаведене суд відмовляє в позові за його необґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 321, 355, 356 ,357, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст.10,11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_9