Справа №592/7495/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/526/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_7,

про визначення порядку користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

10 серпня 2015 року ОСОБА_4 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3, 02 жовтня 2015 року остаточно його уточнила та просила суд забезпечити належні умови проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 та позивачки - ОСОБА_4, визначивши порядок користування житловими приміщеннями по вул. Шахтарська, будинок 16 в м. Суми, 40022, виділивши ОСОБА_5 у вказаній квартирі кімнату суміжну з кухнею, загальною площею 15,2 кв.м, інші кімнати залишивши у користуванні відповідачів, кухню, санвузол, коридор, а також підсобні приміщення залишити у загальному користуванні, зобовязати ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не порушувати визначений порядок користування житловим приміщеннями, стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 кошти на правову допомогу у розмірі 1 500,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 02 грудня 2014 року рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року, частково задоволені її (ОСОБА_4С.), яка діяла в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, позовні вимоги та вселено ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною в будинок №16 по вул. Шахтарській в м.Суми. Порушуючи норми законодавства та санітарні норми відповідачі для проживання ОСОБА_4 та її малолітньої доньки виділили загальну кухню площею 5,5 кв.м та заборонили користуватися туалетом, ванною кімнатою, заходити в інші приміщення будинку. Сам будинок, який знаходиться за адресою будинок №16 по вул.Шахтарській в Суми має чотири кімнати в яких проживають відповідачі та позивач з донькою (на кухні). Перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_9 позивач та їх малолітня дитина проживали у кімнаті суміжною з кухнею загальною площею 16 кв.м. На даний час відповідачі не надають можливості позивачу та її малолітній дитині заходити до коридору будинку, оскільки кухню, де проживає позивач, перегородили гіпсокартонною стіною, коли ж позивач або її малолітня донька мають намір потрапити до будинку (до туалету, ванної кімнати) відповідачі силою не дають їм доступу, застосовуючи при цьому образливі слова, лайку та наносячи тілесні ушкодження.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволений частково.

Визначений порядок користування житловим приміщенням за адресою: м. Суми вул.Шахтарська, 16 за яким - ОСОБА_4 та її неповнолітній доньці ОСОБА_5 виділена в користування кімната загальною площею 15,2 кв. м., інші житлові кімнати залишаються у користуванні ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7

Кухня, санвузол, коридор, а також підсобні приміщення в будинку за адресою: м.Суми вул.Шахтарська, 16, залишені у загальному користуванні ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат по 271 грн. 80 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_4 відмовити за необґрунтованістю.

При цьому зазначає, що його колишня дружина безпідставно заявляє про нібито порушене право на належні житлові умови їх спільної дочки ОСОБА_10, оскільки дочка зареєстрована та проживає за місцем реєстрації батька м.Суми, вул..Шахтарська,16, оскільки судовим чи будь-яким іншим рішенням її місце проживання з матірю не визначене. Вважає, що незаконні дії позивача щодо одноособового визначення місця навчання та проживання дочки ОСОБА_10, які вона вчинила під час проходження ним (ОСОБА_3М.) військової служби в зоні проведення АТО, не надають їй права особисто претендувати на користування житловим приміщенням за місцем проживання дочки ОСОБА_10 та її батька ОСОБА_3, тим паче ізольованою кімнатою з найбільшою площею у будинку, де окрім них з донькою проживають ще 6 осіб. Вказує, що з травня 2014 року і до цього часу позивач не проживає за адресою реєстрації м.Суми вул. Шахтарська,16, а також встановила свої двері в одній з кімнат будинку та замкнула дану кімнату, через що відповідачі та зареєстровані в будинку особи не мають змоги потрапити в дану кімнату, користуватися нею та обслуговувати електричні та газові прилади встановлені в ній. Крім того, вказує, що в рішенні Ковпаківського районного суду м.Суми від 02 грудня 2014 року, яке набрало законної сили зазначено, що суд не вбачає підстав для вселення позивачки саме до кімнати площею 16 кв.м (15,2 кв. м на плані) та кухні в будинку за адресою: м.Суми, вул.Шахтарська, 16, а отже, вважає, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК провадження у даній справі підлягає закриттю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6, ОСОБА_3,ОСОБА_7 ОСОБА_11, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_12, який проти скарги заперечує, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню за наступних підстав.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 2006 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3М, сином відповідача ОСОБА_6

25 грудня 2008 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилися донька - ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтво про народження серії І-БП №078291.

Позивачка та її донька є зареєстрованими в будинку відповідачів за адресою: вул. Шахтарська, 16 у м.Суми.

Будинок належить на праві власності відповідачці ОСОБА_6, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.43).

22 серпня 2014 року Ковпаківським районним судом м.Суми шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірваний.

09 липня 2014 року позивача та її доньку ОСОБА_5 відповідачі не впустили до спірного будинку, змінили замки, виставили її особисті речі.

02 грудня 2014 року рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року, частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_8, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, разом з малолітньою дитиною вона вселена в будинок № 16 по вул. Шахтарській в м. Суми.

Згідно довідки про реєстрацію №6486, виданої Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради від 01 липня 2015 року у будинку за адресою : м.Суми вул.Шахтарська, 16 зареєстровано 5 осіб: власник ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4; колишня невістка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5( а.с. 136).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Стаття 156 ЖК України передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що саме власником, а не членами його сімї, в т.ч. і колишніми, якою є позивачка у справі, визначається порядок користування житловим приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 3, 27,30, 32 ЦПК України та ст. 20 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та здійснює свій захист на власний розсуд.

Цивільне судочинство відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст.60 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, 30,33 ЦПК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, та обирає особу яка є відповідачем у справі.

З огляду на викладене є підстави вважати, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого, як він вважає, порушеного права.

Позивачка не позбавлена можливості в інший спосіб захистити порушене право на проживання шляхом або позасудового врегулювання спору з власником будинку або у разі недосягнення домовленості по всіх істотних умовах її проживання у належному відповідачці помешканні у судовому порядку, предявивши відповідні позовні вимоги.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню з ОСОБА_4 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за апеляційне оскарження рішення суду у розмірі 267 грн. 96 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 лютого 2016 року.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 267 грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді