АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Музичко С.Г.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів і встановлення способів участі батька у вихованні дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей і встановлення способів участі батька у вихованні дітей ,-

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, який у ході розгляду справи доповнила вимогами про встановлення способів участі батька у вихованні дітей. Посилаючись на те, що шлюб сторін розірвано, вони проживають окремо, в різних містах, після розлучення діти залишилися з нею, просила визначити місце проживання дітей сторін з нею, стягнути з відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей 4000 грн. щомісячно та встановити порядок участі батька у вихованні дітей кожну суботу з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. у присутності матері.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов і фактично не заперечуючи проти визначення місця проживання обох неповнолітніх дітей з матір'ю, просив встановити наступний порядок його участі у вихованні дітей: 1) короткочасні (від 1, 2, 3, 4 ….. до 60 хвилин) побачення з дітьми 5 раз на тиждень з понеділка по п'ятницю в будь-який час з 08 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем навчання, перебування доньки та сина або за місцем її проживання, з особистим спілкуванням без присутності матері дітей - ОСОБА_3 її рідних, третіх осіб з боку ОСОБА_3; 2) побачення з дітьми за місцем їх проживання або на нейтральній території протягом першого та третього тижня кожного місяця в будні дні (з понеділка по п'ятницю): з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. безперервно, без присутності матері дітей - ОСОБА_3, її рідних, третіх осіб з боку ОСОБА_3; 3) систематичні побачення та перебування дітей два рази на місяць: другий та останній тиждень місяця з 15 год. 00 хв. п'ятниці до 18 год. 00 хв. неділі по місцю проживання батька без присутності матері дітей - ОСОБА_3 її рідних, третіх осіб з боку ОСОБА_3; 4) день побачення з дітьми, батько має право забирати дітей з місця проживання, перебування, зі школи, дитячого садка, особисто без присутності матері дітей - ОСОБА_3 її рідних, третіх осіб з боку ОСОБА_3; 5) спільного відпочинку з дітьми з метою їх оздоровлення та спільного проведення часу в зонах відпочинку в межах України, з можливістю виїзду за межі міста Київ, без присутності матері дітей - ОСОБА_3 , її рідних, третіх осіб з боку ОСОБА_3; 6) в дні народження дітей батько може відвідувати дітей для поздоровлення на нейтральній території з 10.00 год, якщо свято припадає на день навчання, то на протязі трьох годин після закінчення навчального процесу в шкільному навчальному закладі, без присутності матері дітей - ОСОБА_3 її рідних, третіх осіб з боку ОСОБА_3; 7) на наступний день, від дня народження кожного із дітей, батько може забирати дітей у будь-який час з 10.00 год. до 19.00 год. для проведення спільного святкування, без присутності матері дітей - ОСОБА_3, її рідних, третіх осіб з боку ОСОБА_3; 8) у випадках, коли дні народження дітей припадатимуть на дні побачення з батьком по місцю його проживання, а саме перебування дітей два рази на місяць: другий та останній тиждень місяця з 15 год. 00 хв. п'ятниці до 18 год. 00 хв. неділі по місцю проживання батька, тоді в ці дні мати дітей - ОСОБА_3 має право відвідати у будь-який час, протягом чотирьох годин, по місцю проживання батька для поздоровлення дітей зі святом; 9) спільного проведення часу з дітьми, з неможливістю виїзду за межі міста Київа, без присутності матері дітей - ОСОБА_3, її рідних, третіх осіб з боку ОСОБА_3, протягом трьох днів весняних канікул, трьох днів осінніх канікул, 1 день наступний після офіційно державного свята; 10)необмежене спілкування з донькою та сином, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, без присутності матері дітей - ОСОБА_3. Свої вимоги обґрунтовував тим, що батьки мають рівні права щодо своїх дітей, але позивачка всіляко перешкоджає йому у спілкуванні з ними.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року обидва позови задоволено частково. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - ОСОБА_3

Визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітніх сина та доньки, шляхом встановлення зустрічей з дітьми щотижня кожної середи з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. та кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. в присутності матері дітей ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання кожного з дітей по 2000 грн. щомісячно, починаючи з 11 березня 2015 року і до досягнення ними повноліття.

В іншій частині первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання дітей та встановленого порядку його участі в їх вихованні та ухвалення в цій частині нового рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по 1/4 частини від усіх видів його заробітку на кожного та встановити порядок участі в їх вихованні запропонований ним у зустрічному позові. Представник відповідача посилається на несправедливість оскаржуваного судового рішення, упередженість щодо відповідача, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне і необ'єктивне встановленні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зазначає, що рішення суду зовсім невмотивоване в частині визначення розміру аліментів, судом не було ураховано розмір середньої зарплати по Україні, що цим рішенням ущімлюються права дітей та їх батька на спілкування, належне виховання та забезпечення розвитку дітей. Судом безпідставно надано перевагу одних доказів над іншими та не надано їм належну правову оцінку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Позивач просила апеляційну скаргу відхилити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. З огляду на положення ч.5 ст.76, ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення третьої особи належним, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі.

З 2006 року по листопад 2014 року вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року - ОСОБА_4, батьками яких записані сторони.

З листопада 2014 року сторони проживають окремо, діти зареєстровані, фактично проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні.

Під час розгляду справи сторони дійшли згоди про визначення місця проживання обох дітей з матір'ю.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 цього Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати:

- стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків;

- інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснено ,що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач приймає участь в утриманні дитини.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід.

При цьому з такою заявою може звернутися як стягувач, так й платник аліментів.

Позивач стверджує, що відповідач ніде не працює і має мінливий, нерегулярний дохід.

Відповідач вказаних тверджень позивача ніяким чином не спростував.

Тому, суд правильно визначив спосіб присудження аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі, як це передбачено ст. 184 СК України.

Разом із цим суд з врахуванням вартості життя та забезпечення необхідних соціально-побутових потреб, розвитку, навчання, здоров'я дітей, виходячи з встановленого розміру прожиткового мінімуму на дітей , середньої заробітної плати по Київській області, майнового стану відповідача який має у власності два автомобіля, обґрунтовано визначив аліменти в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожного з дітей.

Відповідно до ст. 157, 158, 159 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. (ст. 157 СК України ).

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України ). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Задовольняючи частково позовні вимоги та встановлюючи у такий спосіб участі батька у вихованні дитини, суд вважав що це сприятиме налагоджуванню відносин між батьком та неповнолітніми дітьми та відповідатиме їх інтересам.

Проте, суд першої інстанції не у повній мірі врахував фактичні обставини справи, позбавивши батька можливості окремо від матері оздоровлювати дітей у період канікул та спілкуватися з ними без її присутності.

За таких обставин судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає зміні із зазначенням, що перші 10 зустрічей батька відбуваються в присутності матері дітей ОСОБА_3, в подальшому без її присутності; а також , що він має право на спілкування з дітьми та їх оздоровлення під час зимових канікул 5 днів та під час літніх канікул 3 тижні за погодженням з ОСОБА_3, щорічно.

Вказаний графік спілкування не являється остаточним і може бути в подальшому змінений в залежності від віку дітей, їх інтересів та можливостей батьків.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 09 листопада 2015 року змінити в частині визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні неповнолітніх дітей. Встановити наступний порядок спілкування та участі ОСОБА_2 у вихованні неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2: щотижня: кожної середи з 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в м. Києві та кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., перші 10 зустрічей в присутності матері дітей ОСОБА_3, в подальшому без її присутності; під час зимових канікул 5 днів та під час літніх канікул 3 тижні за погодженням з ОСОБА_3, щорічно.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760/4802/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 989 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Демидовська А.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.