07.10.2016 Єдиний унікальний № 371/1005/16-ц
Провадження 2/371/513/16
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

7 жовтня 2016 року Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гаврищука А.В.,

з участю секретаря Смиченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у м. Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маслівської сільської ради в особі сільського голови ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Маслівської сільської ради №50-5-VII від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и в :

Позивач 19.08.2016 звернувся до Миронівського районного суду із названим позовом.

Ухвалою від 22.08.2016 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання. За результатами попереднього судового засідання судовий розгляд у справі було призначено згідно ухвали суду від 09.09.2016 на 07.10.2016.

До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зав'язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільно судочинства.

У судове засідання сторони не з'явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позивач у своєму клопотання зазначає, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ст.ст. 15-18 КАС України розгляд даної категорії справ має проводитися саме за правилами КАС України.

Дослідивши подане клопотання та матеріали справи, суд встановив таке.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При цьому ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Кодексом діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльностіКонституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 № 10-рп/2010 положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України).

При цьому, суд враховує, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у користування чи власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України у постановах від 11.11.2014 № 21-493а14, від 09.12.2014 №21-308а14 та ін., який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Разом з тим, позивач, звертаючись із позовом до Маслівської сільської ради, просив суд скасувати рішення відповідача №50-5-VІІ від 24 лютого 2016 року «Щодо приведення у відповідність до норм діючого законодавства України рішень, прийнятих Маслівською сільською радою Миронівського району Київської області від 20 жовтня 2015 року», яким скасовано рішення Маслівської сільської ради №404-47-VІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 в межах с. Маслівка Миронівського району Київської області».

В контексті вимог позивача, суд звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 № 21-358а13.

З наявних у справі матеріалів не вбачається обставин передачі у користування чи власність спірної земельної ділянки на підставі рішення відповідного органа.

Водночас, порядок вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визначено ст. 118 Земельного кодексу України.

Зміст названого положення ЗК свідчить на користь висновку, що приймаючи рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а потім про скасування вказаного рішення, відповідний суб'єкт реалізовує владно-управлінську функцію з визначених законом підстав.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа непідлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 206 про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Виходячи із викладеного, суд прийшов до висновку, що заяву позивача про закриття провадженя у справі у зв'язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільно судочинства, слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 203, 168, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву позивача - задовольнити

Закрити провадження у цивільній справі №371/1005/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Маслівської сільської ради в особі сільського голови ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Маслівської сільської ради №50-5-VII від 24 лютого 2016 року.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги через Миронівський районний суд Київської області протягом п'яти днів з дня її проголошення, особи які брали участь у справі проте були відсутні у судовому засідання під час її проголошення мають право подати апеляційну скаргу у той самий строк з моменту отримання її копіїї..

Суддя: підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя: А.В. Гаврищук