Справа № 204/4442/16-ц
Провадження № 2/204/1854/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №218 в будинку №1 по вул.Каверіна у м.Дніпропетровську; усунути їй перешкоди з боку ОСОБА_2 в користуванні квартирою №218 в будинку №1 по вул.Каверіна у м.Дніпро шляхом зняття її з реєстраційного обліку; зобовязати відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради Шевченківського (Бабушкінського) і Чечелівського (Красногвардійського) районів зняти з реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1; вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала на те, що 29 грудня 1977 року її батькові ОСОБА_3 та його сімї була надана квартира АДРЕСА_2 на підставі ордеру №671. Після одержання батьком ордеру їх сімя переїхала проживати у дану двокімнатну квартиру. З 1979 року позивач була зареєстрована за даною адресою та проживала разом з батьками, потім зі своїми дітьми: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. На даний час фактично в квартирі мешкає позивач зі своїм сином ОСОБА_6 та малолітньою донькою ОСОБА_5.Оскільки відповідач не проживає в квартирі більше трьох років, проте залишається зареєстрованою в ній, позивач надміру сплачує комунальні послуги, що негативно відображається на її сімейному бюджеті, у звязку з чим, позивач вимушена звернутись до суду.

У судове засідання представник позивача не зявилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена засобами масової інформації, причини неявки суду не повідомила.Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Представник третьої особи Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК України, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Встановлено, що спірним є житлове приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з ордеру на житлове приміщення №671 від 29.12.1977 року, виданого Південним машинобудівельним заводом, ОСОБА_3 з родиною, яка складається з дружини ОСОБА_7та доньки ОСОБА_1, надано право на зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3. Ордер видано на підставі рішення керівництва Південного машинобудівельного заводу від 27 грудня 1977 року (арк.с.5).

Як вбачається з відповіді адресно-довідкового сектору ВГІРФО ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.с.37).

Згідноактів від: 24.07.2014 року, 10.01.2015 року, 20.05.2015, 19.04.2016 року, ОСОБА_2 не проживає та не приймає участі в сплаті комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_3 з 17 квітня 2013 року (арк.с.25-30).

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини того, що у квартирі АДРЕСА_4, відповідач не проживає, а лише зареєстрована в ній.

Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Вимога позивача в частині зобовязання Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не підлягає, у звязку з наступним.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно ст.11-2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації для потреб реєстрації місця проживання відповідно до цього Закону формує та веде реєстр територіальної громади. Орган реєстрації є розпорядником відповідного реєстру територіальної громади. Органи реєстрації здійснюють обмін відомостями між реєстрами різних територіальних громад для реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання особи у разі її вибуття з однієї адміністративно-територіальної одиниці та прибуття до іншої адміністративно-територіальної одиниці в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 888-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», а також постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації», повноваження у сфері реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб делегуються органам місцевого самоврядування (виконавчому органу сільської, селищної або міської ради, сільському голові (у випадку, коли відповідно до Закону виконавчий орган сільської ради не утворено) - органу реєстрації).

Отже, оскільки зняття проводиться органом реєстрації на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд вважає, що вимога позивача про зобовязання Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти відповідача з реєстрації є безпідставною, необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Відсутні підстави і для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині усунення перешкод в користуванні квартирою №218 в будинку №1 по вул.Каверіна у м.Дніпро шляхом зняття її з реєстраційного обліку, оскільки з наданих до суду документів позивачем не доведено факту вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем вказаним майном.

Крім того, статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, проте суду не надано документу, з якого б вбачалося, що квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_1 на праві власності.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №218 в будинку №1 по вул.Каверіна у м.Дніпро.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Токар