№ 2/521/688/16
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Борисової Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за позивачем права власності на вказане майно; судові витрати покласти на відповідачів.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі у судові засідання не зявлялися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини.
Як встановлено в судовому засіданні, 08 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1504/0708/55-016 (кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості»).
Згідно п. 3.1. кредитного договору, починаючи з 11.08.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 857,36 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.
08 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 1504/0708/55-016-Z-1, яким забезпечується належне виконання ОСОБА_1 вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №1504/0708/55-016 від 08 липня 2008 року. Іпотечний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5
Відповідно до п. 2. іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві спільної часткової власності нерухоме майно, а саме: квартиру № 54, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Генерала Петрова в будинку № 68, та складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 40,9 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею всієї квартири 68,4 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності, в рівних частинах кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 17 березня 2008 року згідно з розпорядженням №210432 від 17 березня 2008 року.
На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», до останнього перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та іпотечного договору від 08.07.2008 року.
Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку із невиконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором, які забезпечені іпотекою, суд вважає, що спірні відносини регулюються Розділом І Книги пятої ЦК України, які містять загальні положення про зобовязання та забезпечення виконання зобовязання, а також Законом України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позичальник свої зобовязання по договору не виконав, тіло кредиту не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив у визначений договором термін. Таким чином, позичальник порушив істотні умови укладеного договору, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 20.07.2015 року становить загальну суму у розмірі 886959,66 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи.
Таким чином, зобовязання ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк», які виникли із кредитного договору № 1504/0708/55-016 від 08.07.2008 року, відповідачем в повному обсязі не виконані.
Відповідно до п. 11. іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання позичальником основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.
Пункт 12.3.1. іпотечного договору від 08 липня 2008 року, містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Таким чином, вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними, обґрунтованими та такими, що необхідно задовольнити.
Разом із цим, суд враховує положення Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Відповідно до змісту цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.
За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Оскільки судом встановлено сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України» «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання.
Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.ст. 526, 575, 589, 590, 599, 612, 1050 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 217, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
В рахунок виконання основного зобовязання по оплаті заборгованості у розмірі 886959 грн. 66 коп. за кредитним договором № 1504/0708/55-016 від 08 липня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 40,9 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею квартири 68,4 кв.м., що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності, в рівних частинах кожному, шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру.
Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру, що складається з трьох кімнат, житловою площею 40,9 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею квартири 68,4 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.
Припинити право власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2.
Визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для передачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» технічного паспорту та правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_2.
Встановити відстрочку виконання рішення, відповідно до якої примусове виконання судового рішення можливе з дати прийняття закону України про втрату чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у звязку із набранням чинності Законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_6 НОМЕР_1, ОСОБА_2 ОСОБА_7 НОМЕР_2 та ОСОБА_3 ІІН НОМЕР_3 в дохід держави в рівних частинах судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. 00 коп., по 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні, з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий Ю.В. Тополева