печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення заподіяної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

08.05.2015 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, просить стягнути з Апарату Верховної Ради України на її користь 2 525 400 грн. 00 коп. заподіяної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем померлого народного депутата ОСОБА_2 18.03 та 01.04.2014 вона, на підставі ст. 30 Закону України «Про статус народного депутата України» звернулась до Верховної Ради України та Апарату Верховної Ради України з заявою про виплату їй як спадкоємцю належних до виплати ОСОБА_3 страхових сум. Разом з тим, листом відповідача від 09.04.2014 їй було відмовлено у виплаті страхових сум з підстав відсутності в Законі України від 06.12.2012 №5515-VI «Про державний бюджет України на 2013 рік» бюджетних призначень на обов'язкове державне страхування життя та здоров'я народних депутатів України на 2013-2014р.р. Посилаючись на невиконання відповідачем вимог ст. 30 Закону України №2790-XII «Про статус народного депутата» щодо обов'язкового державного страхування життя та здоров'я народних депутатів, зокрема, неукладення відповідачем із страховою компанією договору страхування, позивач вважає, що відповідач порушив її право на отримання страхового відшкодування внаслідок смерті її чоловіка- народного депутата України ОСОБА_2 Таким чином вважає, що внаслідок неукладення відповідачем вказаного договору страхування, їй заподіяна матеріальна шкода в розмірі десятирічного грошового утримання ОСОБА_2, що складає 2 525 400 грн. 00 коп. Як на правові підстави для стягнення коштів, посилається на положення ст.1173 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладене в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти задоволення позову. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначив, що Законом України «Про державний бюджет на 2013 рік» бюджетні призначення на обов'язкове державне страхування життя та здоров'я народних депутатів України на 2013-2014 р.р. не було передбачено. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.1993 №969 договір між страхувальником та страховиком не укладався, страхові платежі не сплачувались, а тому у померлого ОСОБА_2 на день смерті не виникло право на отримання страхових виплат. Таким чином вважав позов безпідставним та необґрунтованим.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

На підставі пояснень сторін та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2, який був обраний народним депутатом Верховної Ради України VIІ скликання у загальнодержавному багатомандатному виборчому окрузі від комуністичної партії України. (а.с.9,11)

Дружиною померлого ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_1 (а.с.19)

06.05.2014 Літинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_2 (а.с.18)

18.03. та 01.04.2014 позивач звернулась до Управління справами Верховної Ради України із заявою щодо виплати страхових сум або надання інформації та документів для звернення до страхової компанії. (а.с.12-15)

Листом від 09.04.2014 №15/60-11/64626) за підписом керівника Апарату Верховної Ради України позивачу повідомлено про відсутність можливості виплатити страхове відшкодування у зв'язку зі смертю чоловіка позивача - ОСОБА_2, оскільки Законом України від 06.12.2012 №5515-VI «Про державний бюджет України на 2013 рік» бюджетні призначення на обов'язкове державне страхування життя та здоров'я народних депутатів України на 2013-2014р.р. не передбачено. (а.с.17)

Статтею 30 Закону України «Про статус народного депутата України» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що життя і здоров'я народного депутата України підлягають обов'язковому державному страхуванню за рахунок бюджетних призначень, передбачених на забезпечення діяльності Верховної Ради України, на суму його десятирічного грошового утримання.

Народні депутати України вважаються застрахованими на випадок загибелі (смерті) або втрати працездатності в період строку повноважень, а також після припинення повноважень на випадок насильницької смерті, каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, вчиненого щодо народних депутатів у зв'язку з їх попередньою депутатською діяльністю.

Умови обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України та порядку виплати їм і членам їхніх сімей страхових сум (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1993 №969.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1993 №969 було передбачено, що народні депутати України вважаються застрахованими на випадок загибелі (смерті) або втрати працездатності в період терміну повноважень, а також після припинення повноважень на випадок насильницької смерті, каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, вчиненого щодо народних депутатів в зв'язку з їх попередньою депутатською діяльністю. На страхувальника покладено обов'язок: укласти договір страхування із страховиком і перерахувати страхові платежі; щороку погоджувати розмір страхових платежів; щомісячно сплачувати страхові платежі.

Обґрунтовуючи позов, позивач, посилаючись на положення ст. 1173 ЦК України, вважає, що внаслідок неукладення відповідачем та страховою компанією договору страхування, їй як спадкоємцю завдана матеріальна шкода в розмірі страхового відшкодування, що становить 2 525 400 грн. 00 коп.

Разом із тим, суд не може погодитись із заявленими позовними вимогами, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Разом з тим, суд вважає відсутніми згідно ст. 1166, ст.1173 ЦК України підстави для відшкодування шкоди позивачу, оскільки виходячи з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, позивачем не надано доказів завдання позивачу шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень Апарата Верховної Ради України зокрема: доказів протиправності бездіяльності відповідача, яка полягає в неукладенні договору про страхування, доказів незаконності рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди, а також наявності майнової шкоди.

Також позивачем не надано доказів заподіяння відповідачем шкоди внаслідок невиплати померлому ОСОБА_2 належних йому страхових сум.

Крім того, відсутні згідно ст. 1230 ЦК України підстави для відшкодування шкоди позивачу як спадкоємцю померлого ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв'язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов'язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя.

Як встановлено судом, договір на закупівлю послуг з обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України між Управлінням справами Апарату Верховної Ради України та страховиком протягом 2012-2014 роки не укладався, бедь-яких судових рішень, якими присуджено судом спадкодавцеві ОСОБА_2 за його життя відшкодування збитків та інших виплат суду не надано і такі дані матеріали справи не містять.

Крім того, вказана обставина щодо неукладення договору на закупівлю послуг з обов'язкового державного страхування життя і здоров'я народних депутатів України між Управлінням справами Апарату Верховної Ради України та страховиком, а також, що життя і здоров'я народних депутатів України підлягають обов'язковому державному страхуванню за рахунок бюджетних призначень і головним розпорядником даних коштів є саме Апарат ВР України встановлені Постановою Вищою адміністративного суду України від 18.12.2014 у справі №800/387/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, яка є чинною на час розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи відсутність договірних зобов'язань, а також судових рішень, якими присуджено судом ОСОБА_2 за його життя відшкодування збитків та інших виплат, суд вважає, що до позивача як спадкоємця не перейшло право на відшкодування шкоди в розмірі страхового відшкодування, а тому підстав стверджувати про порушення прав позивача на отримання страхового відшкодування з боку відповідача немає.

За змістом ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вказаних обставин, протягом розгляду справи судом не встановлено і позивачем не доведено порушення відповідачем прав позивача, а тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 525 400 грн. 00 коп.

Відтак у задоволенні позові слід відмовити, у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. ст.ст.3, 6, 11, 15,16, 1166, 1173 ЦК України, ст.ст. 6, 10-11, 57-60, 61, ст.208, ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення заподіяної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О.Москаленко