Справа № 347/702/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області, в складі:

Головуючого - судді: Цалин Б.М.

секретаря: Терлюжак Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з"явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що 28 вересня 2015 року в с.Вижній Березів Косівського району Івано-Франківської області помер його дядько ОСОБА_3.

За життя останній належним чином розпорядився щодо належного йому майна а саме 16.04.2015 року склав заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповів позивачу в справі ОСОБА_1.

Як спадкоємець, по заповіту він вирішив оформити своє право на спадкове майно в нотаріальній конторі, однак йому відмовлено та рекомендовано звернутись в суд.

Просить постановити рішення суду яким визнати за ним право власності на спадкове майно, будинковолодіння №234, що в с.Вижній Березів вул. Сотні Мороза Косівського району Івано-Франківської області, а також земельну ділянку , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд : 0,2500 га. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0267, що в с. Вижній Березів вул. Сотні Мороза Косівського району Івано-Франківської області.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не з"явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи в його відсутності, вимоги позову визнає, та не заперечує в їх задоволенні.

Суд вивчивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення за наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 помер 28 вересня 2015 року, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

За життя ОСОБА_3 склав заповітне розпорядження заповіт (а.с.8), посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_4 від 16.04.2015 року, за умовами якого на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпордження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповів позивачу в справі ОСОБА_1.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст.57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Довідкою ОСОБА_2 сільської ради №1361 від 10.12.2015 року (а.с.9) стверджено, що ОСОБА_3, до дня смерті - 28.09.2015 року, постійно проживав в житловому будинку, який знаходиться в с.Вижній Березів вулиця Сотні Мороза , по господарський номер 234. В цьому будинку після смерті ОСОБА_3 ніхто не проживає . Суспільна група господарства робітники.

Відповідно до технічної документації виготовленої по замовленню позивача в справі ОСОБА_1 , спадкове будинковолодіння розміщено в с. Вижній Березів вул.. Сотні Мороза 234 Косівського району Івано-Франківської області.

За висновком експерта вартість спадкового майна складає 61507,00 грн.

Відсутність правоустановлюючого документа - свідоцтва про право власності на будинковолодіння унеможливлює для позивача прийняття спадщини та оформлення своїх прав на вказане спадкове будинковолодіння.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності.

Зі ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Ст. 380 ЦК України встановлено, що жилий будинок є обєктом права приватної власності. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.10 ст.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Із вищенаведених підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1Д, в частині визнання за ним права власності на спадкове будинковолодіння, що в с.Вижній Березів вулиця Сотні Мороза № 234, Косівського району Івано-Франківської області.

Разом із тим суд звертає увагу, що позивачем не надано суду постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі останньому свідоцтва про право на спадщину в частині успадкування земельної ділянки, яка належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_3.

Як вбачається із свідоцтва про право власності та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 являється власником 0,25 га земельної ділянки , що в с.Вижній Березів по вул.. Сотні Мороза Косівського району Івано-Франківської області, кадастровий номер: :01:001:0267, дата державної реєстрації земельної ділянки 10.08.2015, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Ст. 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як роз'яснено у пункті 10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Отже, з аналізу зазначених матеріально-правових норм можна дійти висновку, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини крім тих, які носять договірний характер, між іншим право (можливість) користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Гл. 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

За змістом роз'яснень абз. 2 п. 23 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування « від 30.05.2008 року № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, виходячи з цих усіх обставин, на підставі ст.392 ЦК України та з огляду на приведені вище правовий висновок Верховного Суду України і роз'яснення постанови пленуму суду касаційної інстанції, у разі неможливості подання спадкоємцем для нотаріуса оригіналу правовстановлюючого документа, ця обставина спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, а тому, в такого спадкоємця виникає потреба на підставі ст.392 ЦК України захистити своє суб'єктивне документально не підтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю вже належить із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати його в позасудовий спосіб неможливо.

Згідно п.п. 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.п. 4.18. пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно п.п. 4.20. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Суд звертає увагу, що позивачем взагалі не долучено до матеріалів справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких підстав позивачу в задоволенні позовної вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку слід відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст. ст. 328, 380, 392 ЦК України, п. 23 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування « від 30.05.2008 року № 7, та керуючись ст.ст. 213 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково. Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІДН НОМЕР_1) жителем ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на спадкове будинковолодіння № 234 в с.Вижній Березів вул. Сотні Мороза Косівського району Івано-Франківської області.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Цалин Б.М.