Провадження № 22-ц/783/3438/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Шандри М.М.

суддів: Кабаля І.І.Струс Л.Б.

з участю секретаря Брикайло М.В.

та з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання шлюбу недійсним. Свої вимоги мотивувавала тим, що 03.09.2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Після укладення шлюбу з»ясувалося, що відповідачка має проблеми із здоров»ям щодо здатності народжувати дітей, у зв»язку з чим вони зверталися за допомогою до лікарів. Під час таких обстежень з»ясувалося, що ОСОБА_2 ще до одруження мала проблеми із здоров»ям щодо такої здатності, з цього приводу зверталася до лікарів, однак не повідомила про це позивача до укладення шлюбу. Враховуючи, що відповідач знала про неможливість народження дітей до шлюбу, однак приховала таку важливу інформацію до укладення шлюбу, просив визнати шлюб недійсним на підставі п.3 ч.1 ст. 41 СК України (приховування відповідачем своєї тяжкої хвороби).

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Визнано недійсним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 03.09.2011 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 03.09.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 2296. Вирішено питання стягнення судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що вона має тяжку хворобу, а судом в рішенні взагалі не вказано у зв»язку з яким захворювання визнано шлюб недійсним. Вважає, що суд зробив передчасний та необґрунтований висновок про те, що вона ухиляється від проведення експертизи, а відтак таке ухилення дає підстави для суду про визнання факту її фізіологічної нездатності до зачаття, вагітності та народження дітей, оскільки неявка на експертизу, проведення якої було доручено головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, що знаходиться в м. Київ, була викликана відсутністю необхідних коштів. Висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги перед іншими джерелами доказів, підлягає перевірці та оцінці за внутрішнім переконанням суду. Крім того, закон не ставить в залежність від народження чи не народження дитини дійсність інституту сім»ї. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задjвольнити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Судом установлено, що сторони уклали шлюб 03.09.2011 року. У шлюбі дітей немає.

Задовольняючи позов і визнаючи шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсним, суд виходив з наявності у ОСОБА_2 на час укладення шлюбу тяжкої хвороби, про яку вона знала, але не повідомила позивача. Дана хвороба виникла у відповідачки до укладення шлюбу, з даного питання вона перебувала на лікуванні як до укладення шлюбу так і під час шлюбних відносин.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна з наступних мотивів.

Частиною 1 ст.30 СК України передбачено, що наречені зобов»язані повідомити один одного про стан здоров»я.

Приховування відомостей про стан здоров»я одним із наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров»я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (ч.5 ст. 30 СК України).

Статтею 41 Сімейного кодексу України передбачено підстави, з яких шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду.

Приписами п. 3 ч.1 ст. 41 СК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, передбачено, що шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого подружжя і (або) їхніх нащадків.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч.2 ст. 41 СК України).

Відповідно до роз»яснень, викладених у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадках, передбачених ст. 41 СК, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходила обстеження у міському центрі планування сім»ї та репродуктивного здоров»я комунальної 3-ї міської клінічної лікарні м. Львова 29.10.2007 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем. У заключенні ультразвукового обстеження ОСОБА_2 від 29.10.2007 року не зазначено захворювання, з приховуванням якого позивач пов»язує недійсність шлюбу (а.с.36).

Інших доказів перебування відповідачки на лікуванні до укладення шлюбу з приводу здатності до зачаття та народження дітей суду не надано.

Позивачем не доведено, що діагноз, який був встановлений ОСОБА_2 до укладення шлюбу (а.с.36), відноситься до тяжкого захворювання чи носить небезпечний характер для оточуючих.

За таких обставин, рішення суду, як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог ч.1 ст. 309 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.307 ч.1 п.2, ст.314 ч.2, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрованого 03 вересня 2011 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за № 2296 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: І.І.Кабаль

Л.Б.Струс