У х в а л а

іменем україни

3 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Катерина Юріївна, про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала про те, що 21 вересня 2013 року вона за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Пунктом 16 цього договору визначено, що продавець зобов'язується звільнити квартиру, що продається, від належних їй речей та передати ключі до 21 вересня 2016 року. По своїй суті така умова договору є встановленням сервітуту, який підлягав обов'язковій державній реєстрації. Оскільки його реєстрацію не проведено, то правочин щодо нього є невчиненим і не може породжувати юридичні наслідки. Утримання ОСОБА_2 ключів від квартири призводить до порушення прав позивача, оскільки не дозволяє розпоряджатись своєю власністю. Посилаючись на вказані обставини, просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом витребування ключів від цієї квартири, вселити її у це приміщення та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та відмовлено в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду скасувати в частині відмови в позові, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1, тому вони в цій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про зобов'язання ОСОБА_2 передати їй ключі від квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції вважав, що вказана вимога суперечить п. 16 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 21 вересня 2013 року, згідно якого ключі від квартири мали бути передані покупцю до 21 вересня 2016 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції.

Відмовляючи в позові про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірною квартирою, апеляційний суд виходив із того, що зазначеним пунктом договору купівлі-продажу також встановлено обов'язок продавця звільнити квартиру, що продається, від належних їй речей до 21 вересня 2016 року, що свідчить про можливість ОСОБА_2 користуватись квартирою до цієї дати, а відтак і відсутність підстав для визнання її такою, що втратила право на користування нею з часу її відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судами, відповідно до п. 16 договору купівлі-продажу, укладеного 21 вересня 2013 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1, продавець зобов'язується звільнити квартиру, що продається, від належних їй речей та передати ключі до 21 вересня 2016 року.

Вирішуючи спір, суди дали правильну оцінку умовам укладеного між сторонами договору купівлі-продажу та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов'язання ОСОБА_2 передавати ОСОБА_1 ключі від квартири до 21 вересня 2016 року, а також для визнання її такою, що втратила право користування квартирою до зазначеної дати.

Такі висновки відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі поданих сторонами доказів, та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Посилання в касаційній скарзі на те, що пунктом 16 договору купівлі-продажу від 21 вересня 2013 року встановлено сервітут, який підлягає державній реєстрації, а не проведення такої позбавляє відповідача права користуватись квартирою, безпідставні, оскільки не реєстрація відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» погодженого сторонами договору купівлі-продажу права користування продавцем квартирою не позбавляє ОСОБА_2 такого права.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення ухвалених судами рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.О. Кузнєцов