Справа № 132/2237/14-ц Провадження № 22-ц/772/2502/2016Головуючий в суді першої інстанції Аліменко Ю. О.
Категорія 39 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судових засідань Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

встановила:

ОСОБА_4 звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла його прабабуся ОСОБА_6, яка проживала в АДРЕСА_1

Оскільки за життя ОСОБА_6, склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_4, а він вважається таким, що прийняв спадщину, так як на момент її відкриття був неповнолітнім, проте оформити свої спадкові права через нотаріуса не має можливості через невідповідності між характеристикою майна, що вказана в заповіті і фактично наявним, просив суд визнати за ним як спадкоємцем за заповітом право власності на житловий будинок і земельну ділянку, що належали спадкоємиці.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22.07.2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 як спадкоємцем за заповітом право власності на житловий будинок літ. А з прибудовою літ. а та ганком загальною площею 64,5 кв. м., житловою 41,2 кв. м., сараї літ. Б і літ. Г, погріб літ. П/Г, убиральню літ. В., огорожу №1, ворота з хвірткою №2, огорожу №3, колодязь №4, розташовані в с. Глинськ Калинівського району Вінницької області по вул. Колгоспній, 16 вартістю 103874 грн., а також земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,2411 га, розташовану на території Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області нормативною грошовою оцінкою 52149 грн. 65 коп., яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Глинською сільською радою Калинівського району Вінницької області 20 грудня 2002 року №373 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №141.

ОСОБА_3, який не брав участі в справі, проте обґрунтував своє право на апеляційне оскарження вирішенням судом питання про його права і обов'язки, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 і його представник - адвокат Шимотюк О.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених в апеляційній скарзі, і просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 і його представник - адвокат Півнюк А.О. проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_5, повідомлений в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6, яка проживала в АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, а також земельну частку (пай) розміром 2,2411 га, що знаходиться на території Глинської сільської ради і посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, заповіла своєму правнукові ОСОБА_4, позивачу по справі (а. с. 9).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на момент її відкриття був неповнолітнім.

Разом з тим, визначаючи обсяг майна, що входить до складу спадщини, суд першої інстанції належним чином не перевірив його належність, не з'ясував кола осіб, прав, обов'язків та законних інтересів яких стосується заявлений позов і які мають відповідати за ним, що призвело до неправильного застосування матеріального закону і вирішення справи.

Так, згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадини і не припинилися внаслідок його смерті.

В заповіті йдеться про житловий будинок і земельну частку (пай), а позивачем заявлено вимоги про визнання права власності на вказаний житловий будинок і земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в заповіті земельна ділянка площею 2,2411 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Глинської сільської ради, право приватної власності спадкодавця ОСОБА_6 на яку посвідчується державним актом серії НОМЕР_1 (а. с. 10) помилково визначена як земельна частка (пай), що унеможливило оформлення спадкових прав через нотаріуса.

Оскільки жодних сумнівів в належності даного майна спадкодавцеві і щодо її розпорядження ним шляхом складення заповіту на користь позивача немає, вірним є визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

Разом з тим, на підтвердження права власності ОСОБА_6 на житловий будинок суд прийняв технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», довідки сільської ради про власника будинку і виділення земельної ділянки для його будівництва і обслуговування.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами зведені в 1970-1990-му роках (крім огорожі).

Відтак в даному випадку має значення до якої суспільної групи господарства належить житловий будинок.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року N 5-24/26 (далі - Вказівки N 5-24/26), а згодом - Вказівками N 69.

Згідно зі змістом Вказівок N5-24/26 і N69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до витребуваних судом апеляційної інстанції виписок з погосподарських книг Глинської сільської ради за 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995 роки, домогосподарство ОСОБА_6 належало до колгоспного двору, членами якого були її дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, її зять ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 і внук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 - апелянт по справі.

При цьому станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_6 була пенсіонеркою за віком, а інші особи - працювали в колгоспі.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року належав на праві спільної часткової власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_10 і ОСОБА_3

В подальшому після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_10, його частку відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України успадкувала дружина ОСОБА_11, яка постійно проживала з ним на момент смерті, а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_11 - її мати ОСОБА_6, яка також постійно проживала з нею на момент смерті.

Спадкові справи після смерті ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не заводилися, а ОСОБА_4 після них спадщину не приймав, так як в період з 1994 року по 30.12.2013 року перебував в шлюбі з ОСОБА_12 і проживав в іншому місці - в будинку по АДРЕСА_2, що підтверджується також довідкою сільської ради.

Відтак на момент смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 вона була власником ? частин житлового будинку АДРЕСА_1, тоді як власником ? частки цього будинку залишався її внук ОСОБА_3.

Відтак ОСОБА_6 могла розпорядитися лише ? частками цього житлового будинку, що і зробила склавши заповіт.

Зазначені обставини й відповідні їм норми матеріального права залишилися поза увагою суду першої інстанції, який розглянув справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, який є сином ОСОБА_6, проте спадщину не приймав, на неї не претендував, і проти позову не заперечував.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції порушує права апелянта ОСОБА_3, якого, по-суті, позбавлено права власності на частину житлового будинку.

Відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог і визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 на ? частки житлового будинку.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області скасувати в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на цілий житловий будинок і ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_4, як спадкоємцем за заповітом право власності на ? частки житлового будинку АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а» та ганком загальною площею 64,5 кв. м., житловою 41,2 кв. м., сараїв літ. «Б», літ. «Г», погреба літ. «П/Г», убиральні літ. «В», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №3, колодязя №4, загальною вартістю 103874 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.

Судді: /підпис/ Міхасішин І.В.

/підпис/ Войтко Ю.Б.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.