У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Головного управління Держземагентства у Київській області, ОСОБА_3, треті особи: Управління Держземагентства у Білоцерківському районі Київської області, приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун Каріна Анатоліївна, про визнання недійсними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, скасування їх державної реєстрації, зобов'язання повернути земельні ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що прокуратурою Київської області під час проведення перевірки встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення ОСОБА_3 земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Білоцерківського району Київської області.

Ураховуючи викладене, прокурор просив суд: визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 23 грудня 2014 року №№ 10-13285/15-14-сг, 10-13286/15-14-сг, 10-13290/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, що розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області орієнтовною площею 24,8915 га, 38,9965 га, 45,7155 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту) із земель сільськогосподарського призначення державної власності; визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 24 березня 2015 року №№ 10-2586/15-15-сг, 10-2587/15-15-сг, 10-2588/15-15-сг, якими затверджено проекти із землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок, що розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області площею 45,7155 га, 24,8915 га, 38,9965 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, загальна ринкова вартість яких складає 2 903 955 грн 11 коп.; визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені 1 квітня 2015 року між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі виконуючого обов'язки начальника Управління Держземагентства у Білоцерківському районі Київської області та ОСОБА_3, які нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. 1 квітня 2015 року та зареєстровані в реєстрах №№ 631, 633, 635; скасувати державну реєстрацію договорів оренди від 1 квітня 2015 року за №№ 20450588, 20449891, 20450402; зобов'язати ОСОБА_3 повернути Головному управлінню Держземагентства у Київській області земельні ділянки площею 24,8915 га, 38,9965 га, 45,7155 га, які розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсними та скасовано накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 23 грудня 2014 року №№ 10-13285/15-14-сг, 10-13286/15-14-сг, 10-13290/15-14-сг про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок, що розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області орієнтовною площею 24,8915 га, 38,9965 га, 45,7155 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (за межаминаселеного пункту) із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Визнано недійсними та скасовано накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 24 березня 2015 року №№ 10-2586/15-15-сг, 10-2587/15-15-сг, 10-2588/15-15-сг, якими затверджено проекти із землеустрою щодо відведення в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_3 земельних ділянок, що розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області площею 45,7155 га, 24,8915 га, 38,9965 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, загальна ринкова вартість яких складає 2 903 955 грн 11 коп.

Визнано недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені 1 квітня 2015 року між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі виконуючого обов'язки начальника Управління Держземагентства у Білоцерківському районі Київської області та ОСОБА_3, які нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. 1 квітня 2015 року та зареєстровані в реєстрах №№ 631, 633, 635.

Скасованодержавну реєстрацію договорів оренди від 1квітня 2015 року за №№ 20450588, 20449891, 20450402.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути Головному управлінню Держземагентства у Київській області земельні ділянки площею 24,8915 га, 38,9965 га, 45,7155 га, які розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Стягнуто з Головного управління Держземагентства у Київській області на користь держави судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 827 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та закрити провадження у справі з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що на момент прийняття оспорюваних наказів Головного управління Держземагентства у Київській області та укладення договорів оренди земельних ділянок від 1 квітня 2015 року фермерське господарство «Ямбуренко» вже набуло статусу юридичної особи та мало у своїй власності земельну ділянку, тому отримання у подальшому земельних ділянок ОСОБА_3, який є головою фермерського господарства «Ямбуренко», площею 24,8915 га, 38,9965 га, 45,7155 га в оренду, яке відбулося без проведення земельних торгів, суперечить вимогам ст. 124 ЗК України та є підставою для визнання наказів Головного управління Держземагентства у Київській області і договорів оренди земельних ділянок недійсними та відповідно до вимог ст. 216 ЦК України є підстави для зобов'язання ОСОБА_3 повернути спірні земельні ділянки.

Проте повністюпогодитись із таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 21 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся із трьома клопотаннями на ім'я начальника Головного управління Держземагентства у Київській області в яких на підставі ст. 123 ЗК України просив надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду орієнтовною площею 45,7155 га, 38,9965 га, 24,8915 га, які розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області на 49 років для ведення фермерського господарства.

Наказами Головного управління Держземагентства у Київській області від 23 грудня 2014 року за №№10-13285/15-14-сг, 10-13286/15-14-сг, 10-13290/15-14-сг надано ОСОБА_3 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, що розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром 24,8915 га, 38,9965 га, 45,7155 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту), із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наказами Головного управління Держземагентства у Київській області від 24 березня 2015 року за №№10-2588/15-15-сг, 10-2586/15-15-сг, 10-2587/15-15-сг затверджено: «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» для ведення фермерського господарства та надано ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку загальною площею 24,8915 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 49 років; «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» для ведення фермерського господарства та надано ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку загальною площею 38,9965 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 49 років; «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» для ведення фермерського господарства та надано ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку загальною площею 45,7155 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 49 років.

На підставі вказаних наказів між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі виконуючого обов'язки начальника управління Держземагентства у Білоцерківському районі 1 квітня 2015 року та ОСОБА_3 укладено договори оренди на вищевказані земельні ділянки і вказані договори оренди землі 1 квітня 2015 року зареєстровані приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А.

Середньовизначена нормативна грошова оцінка 1 га вказаної категорії земель по Київській області з урахуванням щорічної індексації становить 26 641 грн 79 коп., вартість земельних ділянок площею 109 га становить 2 903 955 грн 11 коп.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ, зокрема, за ст. ст. 1, 12 ГПК України віднесено до компетенції господарських судів.

Також у пп. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі про надання чи продаж із земель державної або комунальної власності земельної ділянки для розширення господарства, підсудні господарським судам.

Щодо спорів, пов'язаних з наданням додаткової земельної ділянки фермерському господарству після його створення, а також спорів про припинення діяльності фермерського господарства, то вони відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК України підвідомчі господарським судам.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Судом установлено, що державна реєстрація фермерського господарства «Ямбуренко» проведена 30 грудня 2008 року, засновником та головою якого є ОСОБА_3

У зв'язку з необхідністю розширення фермерського господарства «Ямбуренко», а саме збільшення посівних площ ОСОБА_3 звернувся із заявою про надання йому в оренду трьох земельних ділянок площею 45,7155 га, 38,9965 га, 24,8915 га, які розташовані на території Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Отже, суду слід з'ясувати, чи земельні ділянки надавалися ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства, яке відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» є формою підприємницької діяльності громадян, тому земельні ділянки були передані в оренду для здійснення на них підприємницької діяльності, чи передавалися йому як фізичній особі й чи передбачено це законом.

Крім того, спірні земельні ділянки були поставлені на баланс фермерського господарства й відповідні платежі здійснювались фермерським господарством «Ямбуренко», а не фізичною особою ОСОБА_3

Проте суди не врахували положення ст. 15 ЦПК України і ст. ст. 12, 21 ГПК України та те, що спори з приводу земельних ділянок, які були видані фізичним особам для ведення фермерського господарства і в подальшому використовувались ними у господарській діяльності фермерського господарства підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, не надали правової оцінки тому факту, чи не підлягав цей позов розгляду за правилами іншого судочинства.

Також у п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК Українивизначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позов прокурором пред'явлено до Головного управління Держземагентства у Київській області, при цьому саме відповідачу повернуто спірні земельні ділянки.

Разом з тим зазначене управліня є відповідальною особою за позовом (відповідачем), а не позивачем, на чию користь ухвалюється судове рішення.

Отже, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а саме уточнити правовий статус Головного управління Держземагентства у Київській області як учасника цивільного процесу та в інтересах кого прокурором пред'явлено позов.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але і за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Судом установлено, що оспорювані договори оренди земельних ділянок укладені ОСОБА_3 з Головним управлінням Держземагентства у Київській області, тобто між відповідачами. Позов прокурором пред'явлено не в інтересах зазначеного відповідача.

Проте суди не врахували те, що позов прокурором пред'явлено, захищаючи інтереси держави, а не в інтересах особи (власника чи заінтересованої особи), тобто прокурор не був стороною договору.

Таким чином, суди у порушенняст. ст. 212 - 214, 315 ЦПКУкраїни зазначені вище вимоги закону не врахували, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, і дійшли передчасного висновку про задоволення позову прокурора.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик