АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року,

встановила:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47,60 кв.м., реєстраційний номер:34161866, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

В іншій частині забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову»розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила визнати договір купівлі-продажу квартири від 10.08.2011 року посвідчений ПНКМНО ОСОБА_3 за реєстровим № 497 недійсним та стягнути з відповідача сплачені грошові кошти в розмірі 1 156 875 грн.

Необхідність забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що ціна позову є значною, тому несвоєчасне забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву та задовольняючи заяву частково, суд правильно вважав, що спосіб забезпечення позову, обраний заявником, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Будь-яких доказів, що у звязку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права апелянта або інших осіб, суду апеляційної інстанції не представлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що нерухоме майно на яке накладено арешт, не є предметом спору, колегія суддів оцінює критично, оскільки вид забезпечення позову не обовязково має збігатися з його предметом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 18 січня 2016 року постановлена з додержанням вимог закону, а відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

ОСОБА_4