У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Собіни І.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Мельник С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другої Рівненської державної нотаріальної контори на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання дій державного нотаріуса неправомірними, виключення з числа спадкоємців,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкової О.О. від 23 грудня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Визнано неправомірними дії державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкової О.О. в частині включення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до числа спадкоємців за законом першої черги в спадщині на майно, належне ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі державний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкова О.О. вказує, що рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що при перевірці нотаріусом підстав до закликання до спадкоємства на майно ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, сумніву щодо наявності родинних стосунків

___________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/280/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Першко О.О.

Провадження № 22-ц/787/783/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

малолітнього ОСОБА_5 у нотаріуса не виникало, так як згідно матеріалів спадкової справи № 242/2014 подано два свідоцтва про народження від імені ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у яких батьком зазначений ОСОБА_9 і мати ОСОБА_6

Стверджує, що при наявності свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, закон не зобов»язує нотаріуса вимагати інші документи про встановлення родинних стосунків, оскільки цей документ не оспорювався позивачем, іншими спадкоємцями першої черги відповідно до статті 137 Сімейного кодексу України, та з актового запису про народження ОСОБА_5 не виключено запис про батьківство ОСОБА_9

Доводить, що дане рішення суду порушує права ОСОБА_5 згідно зі ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», а саме державою гарантуються майнові права дитини, кожна дитина має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті.

Також вказує, що в даному випадку має місце спір про право між трьома спадкоємцями, а зазначеним рішенням суду малолітній ОСОБА_5 фактично позбавляється права на спадкування після смерті ОСОБА_9

Також зазначає, що оскільки відповідно до ч.3 ст.137 СК України якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці:дружина, батьки та діти.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В частині вимог, в задоволенні яких було відмовлено, рішення суду сторонами не оскаржується і не є предметом апеляційного розгляду, оскільки апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» - суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог рішення не оскаржується.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що запис зі слів матері ОСОБА_6 - ОСОБА_9 батьком народженої нею від невстановленої особи ОСОБА_5 не підтверджує походження останнього від спадкодавця та право ОСОБА_5 на спадкування за законом як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_9 А тому, відповідач не може бути віднесений до кола спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_9 З огляду на це, дії державного нотаріуса в частині включення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до числа спадкоємців за законом першої черги в спадщині на майно, належне ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є неправомірними, а постанова державного нотаріуса від 23.12.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та відповідає матеріалам справи, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 20 вересня 2014 року, після смерті якого відкрилася спадщина (а.с.6).

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкова справа № 242/2014 до майна померлого ОСОБА_9 заведена 24.09.2014 року у Другій Рівненській державній нотаріальній конторі (а.с.11).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 звернулись дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.(від імені і в інтересах якого діє матір ОСОБА_6.). Також подані заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_11 (не підтверджені родинні стосунки), ОСОБА_12.(заява подана із пропущенням строку для прийняття спадщини).

Згідно з рішенням Рівненського міського суду від 05 грудня 2000 року, яке набрало законної сили 16 грудня 2000 року, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, який зареєстрований 18 лютого 1994 року у відділі ЗАГС м.Рівне, а/запис № 174 розірвано.

Відповідно до ст. 44 КпШС, який діяв станом на 05 грудня 2000 року , шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

16.12.2015 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_9

23.12.2014 року нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку у спадщині на майно належне ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Постанова мотивована тим, що спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_9 є троє, зокрема: дружина ОСОБА_4, яка прийняла спадщину 24 вересня 2014 року заявою зареєстрованою у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 613 від 24.09.2014 року, яка спадкує 1/3 частку у спадщині, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який прийняв спадщину 04 грудня 2014 року заявою зареєстрованою у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 792 від 04.12.2014 р., який спадкує 1/3 частку у спадщині, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який прийняв спадщину 18 березня 2015 року заявою зареєстрованою у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 249 від 18.03.2015 р., який спадкує 1/3 частку у спадщині.

Статтею 50 Закону "Про нотаріат" передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

При вирішенні питання про обґрунтованість скарг на дії нотаріусів, суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхилення від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Відмова у вчиненні нотаріальної дії визнається обґрунтованою, якщо вчинення такої дії суперечить закону, дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або іншою посадовою особою, або з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась недієздатна особа чи її представник, який не має необхідних повноважень, або якщо угода, що укладається від імені юридичної особи. Суперечить цілям, вказаним в її статуті чи положенні, а також коли подані для вчинення нотаріальної дії документи не відповідають вимогам діючого законодавства або містять відомості, що порочать честь, гідність громадян (ст. 49 ЗУ «Про нотаріат»).

Пунктом 4.14. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що діяв на час спірних відносин, визначено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Пунктом 4.2. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що діяв на час спірних відносин, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Судом встановлено, що на підтвердження своїх родинних відносин з померлим ОСОБА_6, яка діє від імені свого малолітнього сина ОСОБА_5 надала в нотаріальну контору свідоцтво про народження ОСОБА_5, серії НОМЕР_2, видане 05.05.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції в якому у графі батько зазначений «ОСОБА_9», мати «ОСОБА_6» (а.с.45).

Конституцією України передбачено, що право судити про права та обов'язки осіб у тих чи інших правовідносинах належить до виключної компетенції судів (за аналогією зі ст. 124 Конституції). Отже, на нотаріуса покладається не вирішення спірних правовідносин, а лише посвідчення безспірних прав та обов'язків осіб у правовідносинах тощо. Нотаріус не може і не повинен аналізувати права осіб, оскільки він має отримувати від них безспірні докази про існування юридичних обставин, з якими норма права пов'язує виникнення, зміну або припинення прав у визначених законом правовідносинах. Законом нотаріусу надано право самому в необхідних випадках, але за ініціативи осіб, витребувати від відповідних установ або організацій потрібні для вчинення нотаріального провадження документи.

На запит державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкової О.О. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції нотаріусу було надано актовий запис про народження ОСОБА_5 № 1 від 05 травня 2011 року, з якого вбачається, що відомості про його батька записані на підставі заяви матері ОСОБА_6 від 07.04.2011 року на підставі ч.1 ст.135 СК України, згідно із якою при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім"я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Одержавши вищезазначені документи, нотаріус дійшла висновку, що заявником ОСОБА_6 надано документи, які беззаперечно підтверджували факт родинних відносин її сина ОСОБА_5 з померлим спадкодавцем ОСОБА_9

Однак, ОСОБА_5 не може бути віднесений до кола спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_9, оскільки запис про батька дитини записано за вказівкою матері, що не породжує взаємних прав і обов"язків особи, яка записана батьком дитини та самої дитини.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

З огляду на вказане, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що запис зі слів матері ОСОБА_6 - ОСОБА_9 батьком ОСОБА_5 не підтверджує походження останнього від спадкодавця та право ОСОБА_5 на спадкування за законом як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_9

Колегія суддів вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом не були дотримані всі вимоги чинного законодавства України та оскаржувана постанова є незаконною.

Крім того, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про те, що оспорювання батьківства можливе лише коли особа записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 СК України обгрунтованим, а тому посилання в апеляційній скарзі на ч.3 ст.137 СК України не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається, зокрема, за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 С К України.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов частково, а саме визнав протиправною та скасував постанову державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкової О.О. від 23 грудня 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнав неправомірними дії державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори Костюкової О.О. в частині включення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до числа спадкоємців за законом першої черги в спадщині на майно, належне ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Другої Рівненської державної нотаріальної контори - відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: І.М. Собіна

С.В. Хилевич