Справа № 545/3417/15-ц
Провадження № 2/545/137/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Задорожна Ю.В., Левчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, про стягнення боргу, посилаючись на те, що з відповідачем по даній справі ОСОБА_2 ОСОБА_1, познайомився в березні 2014 року, працюючи водієм маршрутного автобуса.

Сторони домовилися придбати для себе автобус та самим перевозити пасажирів як перевізники.

У червні 2014 року сторни поїхали разом в м. Чернігів де придбали автобус марки БАЗ «Еталон», моделі «А079.23» випуску 2008 р. № шасі Y7FA5L700582, реєстраційний № НОМЕР_1 який зареєстрували на імя ОСОБА_2

Автобус потребував ремонту та технічного обслуговування які ОСОБА_1 провів за свій рахунок.

У 2015 році автобус був переданий в оренду «АТП - 15339» м Зіньків і позивач ОСОБА_1, як водій цього автобуса, став перевозити пасажирів, на підставі довіреності виданої Громовим 17.04.2015 року.

10 вересня 2015 року, ОСОБА_2 заявив ОСОБА_1 що на автобусі буде їздити інший водій, а позивачу запропонував експлуатацію іншого транспортного засобу.

ОСОБА_1 відмовився, після чого ОСОБА_2 запропонував позивачу провести з ним розрахунок за ті витрати, що він поніс у зв'язку з ремонтом та технічним обслуговуванням автобуса.

Сторони разом зробили підрахунок вкладених на ремонт коштів та дійшли до згоди , що вони становлять 48500 (сорок вісім тисяч пятсот ) гривень, які ОСОБА_2 зобовязався сплатити ОСОБА_1 на протязі тижня.

20 вересня 2015 року, в присутності дружин, ОСОБА_2 власноручно написав розписку , в якій зобовязався повернути ОСОБА_1 вказану вище суму грошей.

Через тиждень після видачі розписки, ОСОБА_2 грошей не віддав а тому 08.10.2015 року ОСОБА_1М направив йому вимогу в якій просив його повернути кошти в строк до 15 жовтня 2015 року.

Поштове відправлення з вимогою про повернення коштів було отримане відповідачем 16.10.2015 року , що підтверджується повідомленням «Укрпошти»

У відповідності до положення ч.2 ст.530 ЦК України . якшо строк(термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або цивільного законодавства.

До цього часу коштів ОСОБА_1 не отримав.

Така поведінка Відповідача свідчить про його намір ухилитися від виконання своїх зобовязань по поверненню коштів, що призводить до душевних страждань як позивача ОСОБА_1, так і його дружини. ОСОБА_1 особисто доклав багато зусиль і коштів для приведення автобуса в належний для перевезення пасажирів стан, мав постійну роботу і пристойний заробіток, а потім з вини ОСОБА_2 був позбавлений роботи та заробітку , ще і коштів ОСОБА_2Ю не повертає , що поставило сім»ю ОСОБА_1 в скрутне матеріальне становище та змушує звертатися до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 позов підтримали та прохали задовольнити з наведених у ньому підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, надали заперечення на позовну заяву, в яких посилалися на те, що заявлені позовні вимоги позивача за первісним позовом не відповідають дійсності, бо суперечать тим обставинам, які мали бути на момент укладання розписки, яка є предметом спору. Також подали зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним, яка ухвалою суду була об»єнана в одне провадження з первісним позовом.

Свої вимоги обґрунтовували ти, що з березня 2014 року сторони почали працювати як бізнес - партнери по транспортному обслуговуванню пасажирів.

У вересні 2015 року сторони усно домовились, що ОСОБА_1 проведе за свій рахунок ремонтні роботи транспортного засобу, а саме автобуса марки БАЗ «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_1 в рахунок того, що ОСОБА_2 згодом поверне йому грошові кошти.

20.09.2015року позивач-Кривобок О.М. за допомогою морального тиску та погрозами «спалити автобус» зумовив написати ОСОБА_2 розписку, яка є предметом позовних вимог.

Із тих пір погрози ОСОБА_1 відбувалися майже щодня. ОСОБА_2 в цей час доглядав за своїм хворим батьком, який на той час перебував на стаціонарному лікуванні, та який помер 14.12.2015 року.

16.10.2015року ОСОБА_2 звернувся за захистом до правоохоронних органів, а саме до Октябрського РВ ПМУ УМВС України, щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

З вересня 2015 року ремонтні роботи ОСОБА_1 не проведені, та в матеріалах справи немає жодного доказу того, що він провів ремонтні роботи автобуса марки БАЗ «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_1 в рахунок договірних відносин, тому вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення боргу до нього-Громова Р.Ю. безпідставний та необгрунтований, не підтверджується жодними доказом.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Таким чином, як би ОСОБА_2 знав, що ОСОБА_1 не мав наміру провадити ремонтні роботи автобусу, то не вступив би із ним у правовідносини, які зумовили написання розписки.

Також представник відповідача посилається на те, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу. Вважає, що надана позивачем розписка не є договором позики, бо укладений з порушенням норм чинного законодавства.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

ОСОБА_2 не отримував від позивача коштів. Предметом розписки є саме договірні відносини між Громовим та ОСОБА_1, які склалися на умовах ремонту автомобілю позивачем, які він не виконав, а тому вважає, що не винен жодної копійки позивачу по справі.

Також зазначили, що в розписці від 20.09.2015 року відсутній строк (термін) його виконання.

Суд, дослідивши докази по справі, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, познайомились в березні 2014 року. Останній працював водієм маршрутного автобуса.

Сторони домовилися придбати для себе автобус та самим перевозити пасажирів як перевізники будучи бізнес партнерами, а саме ОСОБА_2 за свої кошти придбав автобус а ОСОБА_1 його відремонтує та буде здійснювати , як водій перевезення пасажирів та визначати маршрути слідування автобуса.

У червні 2014 року сторни поїхали разом в м. Чернігів де придбали автобус марки БАЗ «Еталон», моделі «А079.23» випуску 2008 р. № шасі Y7FA5L700582, реєстраційний № НОМЕР_1 який зареєстрували на імя ОСОБА_2

Автобус потребував ремонту та технічного обслуговування які ОСОБА_1 провів за свій рахунок.

У 2015 році автобус був переданий в оренду «АТП - 15339» м Зіньків і позивач ОСОБА_1, як водій цього автобуса, став перевозити пасажирів, на підставі довіреності виданої Громовим 17.04.2015 року.

У вересні 2015 року, ОСОБА_2 заявив ОСОБА_1 що на автобусі буде їздити інший водій, а останньому запропонував експлуатацію іншого транспортного засобу.

ОСОБА_1 відмовився, після чого ОСОБА_2 запропонував позивачу провести з ним розрахунок за ті витрати, що він поніс у зв'язку з ремонтом та технічним обслуговуванням автобуса.

Сторони разом зробили підрахунок та дійшли до згоди , що вони становлять 48500грн. (сорок вісім тисяч пятсот грн..) , які ОСОБА_2 зобовязався сплатити ОСОБА_1 про, що 20 вересня 2015 року, написав власноручно розписку , в якій зобовязався повернути ОСОБА_1 вказану вище суму грошей. Дана розписка була написана в присутності дружин ОСОБА_1-гр.ОСОБА_5 її доньки-Лугової А.В., та дружини ОСОБА_2-гр.ОСОБА_6

Через тиждень після видачі розписки, ОСОБА_2 грошей не віддав а тому 08.10.2015 року ОСОБА_1М направив йому вимогу в якій просив повернути кошти в строк до 15 жовтня 2015 року.

Поштове відправлення з вимогою про повернення коштів було отримане відповідачем 16.10.2015 року , що підтверджується повідомленням «Укрпошти».

До цього часу коштів ОСОБА_2 за розпискою ОСОБА_1 не повернув.

Така поведінка Відповідача свідчить про його намір ухилитися від виконання своїх зобовязань по поверненню коштів.

ОСОБА_1 особисто доклав багато зусиль і коштів для приведення автобуса в належний для перевозки пасажирів стан.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив факт спільного придбання з ОСОБА_1 автобуса БАЗ «Еталон», моделі «А079.23» випуску 2008 р. № шасі Y7FA5L700582 за кошти належні йому-Громову Р.Ю. і те, що вони мали намір як бізнес партнери його використовувати. Також визнав факт власноручного написання розписки ОСОБА_1 20.09.2015 року в якій зобовязався повернути останньому грошові кошти в розмірі 48 500 грн., в присутності свідків. Однак твердження ОСОБА_2 і його дружини, допитаної як свідка в судовому засіданні, про те, що розписка була написана під психологічним примусом у зв»язку тим, що ОСОБА_1 погрожував спалити автобус і останній насправді не відремонтував автобус спростовуються показами згаданого свідка яка вказала, що після написання розписки ОСОБА_1 віддав ключі і документи і вона з чоловіком забрали автобус зі стоянки і він поїхав не маючи ніяких технічних несправностей.

Факт написання розписки під погрозами спростовується тим, що написавши розписку ОСОБА_2 не звернувся до правоохоронних органів щодо даного факту а подав відповідну заяву лише після отримання листа від ОСОБА_1 про повернення коштів за розпискою майже через місяць після написання розписки.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 ОСОБА_7 дружина-Кривобока О.М.-ОСОБА_5 її донька ОСОБА_8 та заявлені свідки ОСОБА_2 -ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили факт перебування з 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в дружніх , партнерських відносинах але дані відносини погіршились у зв»язку з фінансовими проблемами.

Також згідно висновку за результатами перевірки інформації зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській облсаті 20.10.2015 за № 16417, які були витребувані судом, встановлено, що 20.10.2015 до чергової частини Октябрського РВ ПМУ УМВС надійшла заява ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що ОСОБА_1 вчиняє погрози та моральний тиск.

Дане повідомлення внесено до єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Октябрського РВ ПМУ УМВС за № 16417 від 20.10.2015.

Під час опитування ОСОБА_1 встановлено, що на протязі півтора року заявник та ОСОБА_2 займалися підприємницькою діяльністю в галузі пасажирських перевезень. В ході цього, за попередньою спільною домовленістю ОСОБА_2 придбав автобус, а ОСОБА_1 повинен був його відремонтувати та поставити на лінію.

За період з липня 2014 року і по вересень 2015 року ОСОБА_1 вклав у вказану спільну діяльність власні кошти в сумі 165 000 грн.. На даний час, у ОСОБА_1 виникла необхідність повернути свої кошти, але ОСОБА_2Ю не згоден з розміром капіталовкладень ОСОБА_1 і вказує, що обсяг грошових коштів, які витратив останній складає всього 48500 грн.

У зв'язку з цим, 20.09.2015 в присутності ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_2, ОСОБА_11 - дружини ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_11 ОСОБА_2 надав письмову розписку про повернення грошових коштів в сумі 48500 грн., на користь ОСОБА_1

Під час написання вказаної розписки ніхто із учасників не застосовував психологічного тиску чи погроз. У зв'язку з цим, в даній події відсутній склад кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.526 ЦК України , зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положення ч.2 ст.530 ЦК України , якшо строк(термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання(неналежне виконання)

Відповідно до ч.1 ст.612 , боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України , боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Та відповідно до ст.. 88 ЦПК України на його користь повинні бути стягнуті з ОСОБА_1 понесені судові витрати при зверненні до суду а також на оплату правової допомоги адвоката. Зустрічний позов суд вважає таким, що не підлягає до задоволення а тому судові витрати понесені ОСОБА_2 підлягають віднесенню за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 526,530, 610, 612 ,1046,1047,1051 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 11, 27, 31, 118-120, 169, 213215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою в розмірі 48500 грн. 00 коп. (сорок вісім тисяч п»ятсот гривень 00 коп.).

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при зверненні до суду в розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати пов»язані з оплатою правової допомоги у розмірі 2500грн. .

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Судові витрати понесені ОСОБА_2 по оплаті судового збору при зверненні до суду в розмірі 551грн.20 коп. та витрати пов»язані з оплатою правової допомоги у розмірі 3500грн. віднести за його рахунок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: А.Г.Потетій