У х в а л а

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Лагода Олександр Сергійович, про визнання договору дарування недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування ј частки житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 30 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилався на те, що на час укладення спірного договору в будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований його неповнолітній син, проте дозволу на укладення договору від органу опіки та піклування отримано не було, на йому думку, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 липня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 має право користування часткою житлового будинку, власником якої є його батько - ОСОБА_1

Встановивши, що ні ОСОБА_1, батько неповнолітнього ОСОБА_2, ні сам неповнолітній учасниками правочину не були і права неповнолітнього не порушені, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 14 липня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: В.О.Кузнєцов Г.І.Мостова