АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 серпня 2011 року у цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Печерського відділення № 3715 в м. Києві до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/12075/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Смирнова Є.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 серпня 2011 року задоволено позов Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк» (далі по тексту - ВАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії Печерського відділення № 3715 в м. Києві до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку.

Звернуто стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2503 від 13 березня 2008 року у сумі 563 729,59 грн., - на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Звертає увагу на те, що надані позивачем розрахунки заборгованості не містять підпису головного бухгалтера та посилання на бухгалтерські документи первинного обліку. При цьому, зазначає, що сума заборгованості є значно завищеною. Крім того, судом не було перевірено факту видачі кредиту.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ПАТ «Державний ощадний банк України» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_8 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №2503, відповідно до умов якого ВАТ «Державний ощадний банк України» надало ОСОБА_8 кредит у розмірі 473 310,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 16% річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 13 березня 2018 року (а.с.8-11).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, за умовами якого останні передали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 55,40 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачам в рівних частках (а.с.18-23).

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_8 своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість за кредитним договором в розмірі 523 592,59 грн. (а.с.46).

Вказане рішення не виконано, заборгованість в повному обсязі не погашена.

Станом на 09 червня 2010 року, відповідно до наданих позивачем розрахунків наявна заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2503 від 19 лютого 2008 року становить 563 729,59 грн., з яких: 473 310,00 грн. - заборгованість за кредитом, 81 521,21 грн. - заборгованість за процентами, 8 898,38 грн. - пеня (а.с.5-7).

У березні 2011 року ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», порушило перед судом питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_8 за договором відновлювальної кредитної лінії №2503 від 19 лютого 2008 року та просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ВАТ «Державний ощадний банк України».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача за рахунок предмета іпотеки на підставі іпотечного договору від 13 березня 2008 року, укладеного з ОСОБА_2, ОСОБА_3, установивши, що ОСОБА_8 неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги на те, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, як безпідставні з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку не одноразово відкладався в зв'язку з неявкою належним чином повідомлених відповідачів.

При цьому, як вбачається з журналу судового засідання, яке відбулось 05 липня 2011 року, ОСОБА_2 був особисто присутній в судовому засіданні та за його клопотанням розгляд справи було відкладено (а.с.53-54).

11 серпня 2011 року ОСОБА_9, який діяв в інтересах ОСОБА_2, ознайомився зі справою та відповідно був обізнаний про дату та час розгляду справи, призначеної на 29 серпня 2011 року (а.с.66).

Відтак, ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи та не був позбавлений можливості надати належні та допустимі докази на спростування вимог позивача.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не було перевірено факту видачі кредиту, оскільки рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2010 року було встановлено, факт отримання кредитних коштів ОСОБА_8, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення у даній справі та не потребує доказування.

Доводи апелянта про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості не містять підпису головного бухгалтера та посилання на бухгалтерські документи первинного обліку, а також на невідповідність суми заборгованості є безпідставними, з огляду на те, що відповідачем не було спростовано належними та допустимими доказами правильності даного розрахунку.

При цьому, колегія суддів враховує і той факт, що оскаржуване заочне рішення наразі частково виконане, оскільки 23 січня 2015 року було реалізовано 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль