Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Гудковій Є.С.,

за участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва до відповідача із наданням в подальшому уточненої позовної заяви про визнання недійсним кредитного договору №2 від 12.03.2013 року, в звязку з тим, що позичальник договір не підписував і кредитні кошти не отримував.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, оскільки на момент укладання спірного договору вона перебувала за межами України.

Представник відповідача у минулому судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність представника відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 березня 2013 року між позивачем та АТ «ОСОБА_2 кредит», який згодом став ПАТ «ОСОБА_2 кредит» та правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк», було укладено кредитний договір , відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 15246,89 грн. зі сплатою 0,01 % річних строком на 37 місяців.

З 2013 року ОСОБА_1 зверталася до банку з заявою про те, що кредитний договір 13.03.2013 року вона не підписувала та не укладала.

Згідно відповіді на заяву Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 25.12.2012 року, заява ОСОБА_3 за фактом втрати паспорту громадянки України на імя ОСОБА_1 зареєстрована в ЖЄО Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Відповідно до витягу з бази даних «Відомості щодо осіб, які перетнули державний кордон України» від 08.03.2015 року, ОСОБА_1 виїхала за межі України 25.10.2012 року та повернулася до України лише 13.10.2013 року.

Відповідно до висновку експерта №1752 від 16.12.2015 року НДЕКЦ, що підписи від імені ОСОБА_1 в усіх графах кредитного договору від 12.03.2013 року та копії сторінок паспорту - виконані не самою ОСОБА_1, а іншою особою.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За ст. 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений між сторонами в письмовій формі.

За ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 не підписувала вищезазначений кредитний договір , отже його не можна вважати таким , що вчинений у формі, встановленій законом, а отже є таким, що не відповідає вимогам Глави 71 ЦК України.

Враховуючи, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідно до частини 1 ст. 215 цього Кодексу він є недійсним, що є підставою для задоволення позову.

Також позивач просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн., що підтверджується Угодою про надання правової допомоги №06 від 07 грудня 2015 року, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1, та квитанцією товарним чеком №4 від 07.12.2015 року у сумі 4000,00 грн. Згідно Постанови Кабінету міністрів України Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави від 27.07.2006 року, у тому випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, то граничний розмір компенсації не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Виходячи з часу та якості складання позовної заяви, а також участі представника позивача у одному судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню 950 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір від 12 березня 2013 року №2, укладений між АТ «ОСОБА_2 Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 950 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.