УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа - Перша Полтавська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Полтавської міської ради та просила суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, починаючи з січня 2007 року та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом.

Вказувала, що встановлення даного факту їй потрібно для оформлення спадщини після померлого ОСОБА_6 як спадкоємиці четвертої черги. На підтвердження своїх позовних вимог посилалася на показання свідків.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2015 року скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення про задоволення позову.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_4 з січня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Визнано ОСОБА_4 спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Вирішуючи спір по суті, районний суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, так як ОСОБА_5 є спадкоємцем другої черги, а отже підстави для встановлення юридичного факту проживання позивача ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та визнання її спадкоємцем четвертої черги відсутні, оскільки встановлення даного факту не матиме для позивача юридичних наслідків.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився.

У відповідності до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

На підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_4 вказувала, що літом 2006 року вона познайомилася з ОСОБА_6, та після новорічних свят у 2007 році вони вирішили прожити разом. Так, вони, з весни по осінь проживали у неї в приватному секторі, вирощували картоплю, помідори, огірки та інше, а восени переїжджали на квартиру до ОСОБА_6 та жили у нього до весни. Зважаючи на те, вони були одинокими людьми, відкладали кошті на рахунок у банку. Тобто, фактично проживали однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели сумісне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, були пов'язані сумісним побутом. Також, вказувала, що займалася похованням ОСОБА_6 та отримала в пенсійному фонді допомогу на поховання як його громадянська дружина.

Крім того, позивач надала суду, копію видаткової накладної № 1 від 20 грудня 2012 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_4 разом своїм співмешканцем ОСОБА_6 придбали в цей день телевізор «Самсунг» за 19 899 грн.; копії розрахункових книжок виписаних на ім'я ОСОБА_6 по сплаті комунальних послуг, які здійснювалися нею (книжки датуються 2009-2015 роками); копію зошиту ОСОБА_6, у якому останній занотовував особисті записи щодо грошових розрахунків і т.д.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, повідомили суду, що ОСОБА_4 та нині покійний ОСОБА_6 проживали разом з 2007 року як чоловік та дружина та вели спільне господарство.

Аналізуючи наявні в матеріалах справах докази, колегія суддів апеляційного суду визнала позовні вимови ОСОБА_4 обґрунтованими та доведеними, внаслідок чого дійшла висновків, що наявні підстави для задоволення позову.

Також колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на ту обставину, що дані обставини були встановлені і судом першої інстанції та їх доведення відображено в тексті самого судового рішення. Однак підставою відмови в позові слугувала наявність спадкоємця другої черги, що в свою чергу, на думку суду першої інстанції, свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки встановлення даного факту не матиме для позивача юридичних наслідків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Оскільки заявлений позов містить вимогу лише про встановлення факту, який має юридичне значення, колегія суддів прийшла до висновків, що районний суд безпідставно вдався до передчасного визначення існування юридичних наслідків, які виникнуть у майбутньому чи навпаки, зокрема, щодо черговості спадкування. Фактично суд першої інстанції надав оцінку наявності права на спадкове майно у сторін, що в межах даного спору є неприпустимим.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про необґрунтованість і недоведеність позову, а також про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С.Висоцька

І.М. Фаловська