Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1434/16-ц
Провадження № 2/279/884/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2016 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді Лешко С.М.

з секретарем Хомутовською М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив стягнути з нього 665114,89 гривень боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 26.07.2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 5000 доларів США та в цей же день ОСОБА_2 була написана розписка про отримання вказаної суми коштів.

26.07.2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 5000 доларів США та в цей же день ОСОБА_2 була написана розписка про отримання вказаної суми коштів.

16.12.2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 5000 доларів США та в цей же день ОСОБА_2 була написана розписка про отримання вказаної суми коштів.

Умов договорів позика відповідач не виконує і станом на момент подання позову заборгованість за ними складає 665114,89 гривень, з яких: тіло позики 272486 гривень; відсотки за договором позики 189377,77 гривень; пеня за порушення строків повернення позики 203251,12 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково. Щодо стягнення з нього сумі боргу за тіло позики та відсотків за користування коштами не заперечував. В частині стягнення пені просив застосувати позовну давність в один рік.

Вислухавши пояснення, вивчивши матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що договори позики між сторонами було укладено 26.07.2013 року і 15.12.2013 року у письмовій формі (а.с.6, 8). Кошти за даними договорами в сумі по 5000 доларів США за кожним ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 26.07.2013 року і 16.12.2013 року, про що свідчать розписки (а.с.7, 9).

За змістом ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6 ч.1, ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки ст.ст.536,1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Що стосується позовної вимоги про стягнення пені за порушення строків повернення позики, то стаття 611 ЦК України передбачає сплату неустойки, як один із правових наслідків у разі порушення зобовязань, встановлених договором або законом.

Пунктом 3.1 обох договорів позики визначено, що позичальник зобовязується повернути позикодавцю готівкою 5000доларів США протягом одного календарного місяця після отримання повідомлення від позикодавця на електронну адресу позичальника про припинення договору.

Повідомлення про припинення договорів були отримані відповідачем 18.11.2014 року (а.с.11,12), з чого слідує, що борг мав бути повернутий до 19.11.2014 року і саме з цього часу слід відраховувати час початку перебігу строку позовної давності.

Статтею 258 частиною 2 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Таким чином річний строк для звернення до суду з вимогою про стягнення пені сплив 20.11.2015 року, а позов був поданий до суду 26.02.2016 року, вже поза межами цього строку.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові на підставі ст.267 ч.4 ЦК України.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.192, 526, 527, 533, 1046, 1047,1048 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 461863,77 гривень заборгованості за договорами позики та 4618,64 гривень понесених судових витрат, а всього 466482, 41 гривень.

В стягненні 203251,12 гривень пені відмовити за спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, або в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Коростенського

міськрайонного суду ОСОБА_3