РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення та визнання таким, що втратив право користування

та за зустрічним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_1

третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_4

про визнання договору нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень від 26.05.2016 року просить усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_1 Г у м. Харкові, виселити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2014 року йому належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 Г у м. Харкові. В цій квартирі зареєстровано місце проживання відповідача. Позивач має намір проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 Г у м. Харкові, однак відповідач не погоджується добровільно звільнити квартиру, чим здійснює позивачеві перешкоди у користуванні його власністю. . Крім того, відповідач тривалий час не сплачує комунальні послуги, накопичує борги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Зазначає, що не має іншого житла, крім квартири АДРЕСА_1 Г у м. Харкові, на цей час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, який належить іншій особі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідачем подано зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_1, в якому він просить визнати нікчемним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 Г у м. Харкові.

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що у 2007 році за згоди своєї матері ОСОБА_3 він вселився до квартири АДРЕСА_1 Г у м. Харкові, і з 02.08.2007 року зареєстрований у вказаній квартирі. 27.08.2014 року між його матір'ю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 Г у м. Харкові. При цьому, йому відомо, що вказана квартира для продажу у звичному порядку не пропонувалась, покупцем ОСОБА_1 або будь-якою іншою особою не оглядалась. Укладанням вказаного договору суттєво порушуються права позивача за зустрічним позовом на житло, вказаний договір порушує публічним порядок, оскільки він спрямований на порушення його конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, конституційного права на житло. З огляду на викладене, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить визнати договір купівлі-продажу квартири від 27.08.2014 року нікчемним.

У судовому засіданні ОСОБА_3 проти зустрічного позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити. Зокрема, посилається на те, що договір купівлі-продажу вже був предметом судового розгляду, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.04.2016 року, в задоволенні позову про визнання договору недійсним відмовлено.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просить в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_4 надала клопотання про розгляд справи без її участі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 27.08.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 Г у м. Харкові. Цього ж дня право власності зареєстровано у державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку та не заперечується сторонами, з 02.08.2007 року у квартирі АДРЕСА_1 Г у м. Харкові зареєстровано місце проживання ОСОБА_2.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Разом з тим до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Ураховуючи зазначені норми матеріального права, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Таким чином, права ОСОБА_2 на проживання у спірній квартирі похідні від прав на цю квартиру ОСОБА_5, членом сім'ї якої він є.

При відчуженні власником квартири АДРЕСА_1 Г у м. Харкові - ОСОБА_3 свого майна на користь ОСОБА_1 та набуття останнім права власності на квартиру право ОСОБА_2 як члена сім'ї (сина) ОСОБА_3 на користування цим житлом припинилось.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідач ОСОБА_2 є членом сім'ї колишнього власника квартири ОСОБА_3 і не є членом сім'ї нового власника квартири ОСОБА_1 Із припиненням права власності колишнього власника втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що між відповідачем і колишнім власником квартири існував належним чином укладений договір найму і до нового власника перейшли права наймодавця.

Відповідач ОСОБА_2 без законних підстав проживає у спірній квартирі, оскільки 27.08.2014 року ОСОБА_3 продала її ОСОБА_1 Зазначений договір купівлі-продажу квартири є дійсним, оскільки рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.04.2016 року, відмовлено у визнанні цього договору недійсним.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Відносно зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В обґрунтування права на проживання у спірній квартирі позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилається на рішення суду першої, апеляційної та касаційної інстанції 2013 - 2014 років, довідку з місця проживання про склад сім'ї.

При цьому, як зазначає сам позивач за зустрічним позовом раніше позов про виселення пред'являвся його матір'ю ОСОБА_3 , а тому вказані судові рішення не можуть слугувати обґрунтуванням права позивача на проживання у спірній квартирі, оскільки з 27.08.2014 року власник квартири змінився.

При цьому, є необґрунтованим посилання ОСОБА_2 на те, що оскільки він зареєстрований у спірній квартирі в установленому законом порядку, це є підтвердженням його права на користуватися цим житлом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Тобто реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Крім того, в обґрунтування своїх заперечень проти зустрічного позову, ОСОБА_1 до матеріалів справи надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 27.07.2016 року, у відповідності до якої ОСОБА_2 належить на праві приватної власності однокімнатна квартира АДРЕСА_2.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2014 року, а тому зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_6