АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Головачова Я.В., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на протиправну бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року,

встановила:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року названу скаргу задоволено частково.

Зобовязано головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 скасувати арешт накладений постановою ВП №45633701 від 01.12.2014 року за виконавчим листом № 752/744/14-ц виданим 27.08.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» боргу у розмірі 1 284 602, 35 грн. на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення та оголошення заборони на його відчуження.

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати зазначену ухвалу суду з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості поданої скарги.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що державним виконавцем 01 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 45633701 на підставі виконавчого листа № 752/744/14-ц, виданого 27.08.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення 1 284 602, 35 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

01 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

08 лютого 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 зазначила, що державний виконавець неправомірно відмовляється повернути виконавчий лист стягувачу та зняти арешт, посилаючись на те, що рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист, не набрало законної сили, оскільки апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за її скаргою. Тому державний виконавець мав винести постанову про повернення виконавчого листа на підставі ст.ст. 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця звернулась до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа та зняття арешту на підставі ст.ст. 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження» - 22 лютого 2016 року.

Проте державним виконавцем було повернуто виконавчий лист на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 08 лютого 2016 року.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Таким чином, на момент звернення заявниці до державної виконавчої служби виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Вказана постанова про повернення виконавчого листа заявницею не оскаржується.

Предмет скарги складає бездіяльність державного виконавця щодо відмови в поверненні виконавчого листа та скасування арешту на ст.ст. 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції не встановив та в оскаржуваній ухвалі не зазначив, в чому полягає неправомірність дій державного виконавця. Не навів, не умотивував і не обґрунтував з посиланням на конкретну норму права, підстави для скасування постанови державного виконавця про накладення арешту боржника.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених фактичних обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 10 травня 2016 року постановлена з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Я.В. Головачов

ОСОБА_3