АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним договору довічного утримання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року,

встановила:

УхвалоюГолосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на 2/3 квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову»розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання від 03 травня 2012 року та скасування державної реєстрації права власності на 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за ОСОБА_2

Необхідність забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що відповідач може вчиняти неправомірні дії щодо відчуження належної їй частини квартири згідно спірного договору, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яка конкретно квартира підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про неї.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартиру є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Будь-яких доказів, що у звязку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права апелянта або інших осіб, суду апеляційної інстанції не представлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 10 травня 2016 року постановлена з додержанням вимог закону, а відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

ОСОБА_4