Справа № 754/6320/15-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6087/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 грудня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір. Відповідно до договору банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір від 13 грудня 2011 року, посилаючись на те, що відповідач не міг укладати спірний договір, оскільки його цивільна дієздатність була обмежена. Укладений договір суперечить інтересам ОСОБА_4

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 2 грудня 2015 року відмовлено у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Задоволені зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним.

Визнано недійсним кредитний договір б/н від 13 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «ПриватБанк».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання договору недійсним відмовити. В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання позивач ПАТ «КБ «Приватбанк» не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.140), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 13 грудня 2011 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно з умовами договору банк надав позичальнику кредит у вигляд встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 5 лютого 2010 року визнано ОСОБА_4 обмежено дієздатним та призначено ОСОБА_3 піклувальником. Згідно акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 5 від 5 січня 2010 року ОСОБА_4 має ознаки шизоаффективного розладу змішаного типу, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір укладений ОСОБА_4, дієздатність якого була обмежена, без згоди піклувальника, а тому такий не відповідає вимогам закону, а тому на підставі ст..203 ч.1, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах та відповідає нормам матеріального закону.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочини, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.2,3 ст.37 ЦК України фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може самостійно вчиняти лише дрібні побутові правочини. Правочин щодо розпорядження майном та інші правочини, що виходять за межі дрібних побутових, вчиняються особою, цивільна дієздатність якої обмежена, за згодою піклувальника.

Частиною першою статті 223 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинила фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, за межами її цивільної дієздатності без згоди піклувальника, може бути згодом схвалений ним у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення правочин за позовом піклувальника може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що він суперечить інтересам самого підопічного, членів його сім'ї або осіб, яких він відповідно до закону зобов'язаний утримувати.

Установлено, що ОСОБА_4 є інвалідом другої групи, інвалідність установлена внаслідок загального захворювання (а.с.60), отримує пенсію в розмірі соціальної пенсії (а.с.58). Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 3 лютого 2010 року ОСОБА_4 визнано обмежено дієздатним у зв'язку з психічним захворюванням, призначено ОСОБА_3 піклувальником над ОСОБА_4 та його майном (а.с.51).

Звернення ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Приватбанк» у січні 2014 року з заявою, в якій повідомила про те, що ОСОБА_4 є обмежено дієздатним, а вона як піклувальник згоди на укладення договору не надавала (а.с.92), не дають підстав вважати, що кредитний договір був схвалений піклувальником.

Враховуючи розмір отримуваної ОСОБА_4 пенсії в сумі 999 грн., його стан здоров'я, відсутність у останнього майна, кредитний договір, за умовами якого кредитний ліміт складає 1500 грн., тобто значно більше ніж розмір пенсії обмежно дієздатного, (а.с.8) суперечить інтересам ОСОБА_4

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про невідповідність оспорюваного кредитного договору вимогам закону і як наслідок визнання такого договору недійсним ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального закону. Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки кредитний договір є недійсним, підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» про стягнення кредитної заборгованості, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 6372 грн. 94 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 5815 грн. 89 коп., заборгованості за пеню та комісією в сумі 1079 грн. 65 коп., штрафів в сумі 500 грн. та 663 грн. 42 коп., відсутні.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції, визнавши кредитний договір недійсним в порушення вимог ст.216 ЦК України не застосував наслідки його недійсності не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ПАТ «КБ «Приватбанк» не позбавлений можливості звернутися до суду з окремими позовом про застосування наслідків недійсності правочину.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: