Провадження №2/761/4544/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

22 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва; Третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.1998 року позивачці належить нерухоме майно, а саме 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. 07.10.2015 року з Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачка дізналась, що на вказану квартиру було накладено арешт, в тому числі на 1/3 її частину, яка належить на праві власності останній.

Позивачці стало відомо, що арешт на належне їй нерухоме майно був накладений відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відповідно до Постанови «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» № б/н від 03.01.2003 року.

Оскільки накладений арешт на спірне нерухоме майно порушує права позивача на розпорядження власністю, остання просить скасувати арешт та заборону відчуження з нерухомого майна: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1

Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та позов просила задовольнити. Проти винесення заочного розгляду справи не заперечувала.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, будь-яких заперечень на позов та заяву про відкладення розгляду справи до суду не подали.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.1998 року ОСОБА_1 належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с 12-13).

Вказаний договір був зареєстрований в БТІ 31.07.1998р., що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України вказує на набуття права власності позивачем на вказану квартиру. (а.с. 11).

Як вбачається з Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна підставою для обтяжень спірного майна стала постанова №б/н від 03.01.2003 року відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі, запис від 09.11.2004 за № 1452129.

Листом від 22.02.2016 № б/н року на запит ОСОБА_1 в.о. начальника ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві повідомив про те, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, виконавчих проваджень на виконанні у Відділі не перебувають. Також було повідомлено, що виконавчі провадження за період з 2001 по 2011 роки, відповідно до вимог п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Оскільки, виконавче провадження, що було відкрите за заявою стягувача ВДВС Шевченківського РУ юстиції м. Києва, знищене за терміном зберігання як таке, що завершене, то настають наслідки завершення виконавчого провадження зі скасуванням арешту з майна позивачів.

Відповідно до положень ст. 37, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції чинній станом на момент завершення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення. У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно ізстаттею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання, що підтверджується листом від 22.02.2016 року № б/н відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, судом достовірно встановлено, що квартира, на яку накладено арешт, 1/3 частина якої належать на праві власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, накладення арешту на майно, яке належить позивачу, перешкоджає останньому здійснювати право користування та розпорядження цим майно, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, а саме: скасувати арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, а саме з: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати арешт та заборону відчуження з нерухомого майна а саме з: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, що був накладний згідно Постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві №б/н від 03.01.2003 року.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 09.11.2004 року за № 1452129 про накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: