Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, Дзержинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування квартири із незаконного володіння, виселення, вселення, стягнення завданих збитків, зняття з державної реєстрації, стягнення судових витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які діють в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року та за касаційними скаргамиОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_11звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, Дзержинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору дарування, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування квартири із незаконного володіння, виселення, вселення, стягнення завданих збитків, зняття з державної реєстрації, стягнення судових витрат, який в подальшому неодноразово уточнював та змінював ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він є спадкоємцем після смерті його племінниці ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка в свою чергу була спадкоємцем після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1, та майна, яке знаходилося в спірній квартирі на суму 20 000 грн.

Однак рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2005 року право власності на зазначену квартиру визнано за ОСОБА_4, яка її незаконно привласнила і 18 листопада 2005 року продала за 133 900 грн ОСОБА_5, яка в свою чергу 15 лютого 2006 року подарувала своєму синові ОСОБА_6 18 липня 2012 року ОСОБА_6 зареєстрував у зазначеній квартирі свою дружину ОСОБА_7

Зазначав, що він 17 липня 2012 року, тобто своєчасно, звернувся до П'ятої харківської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11

Враховуючи викладене, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 18 листопада 2005 року; визнати недійсним договір дарування спірної квартири, що укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 15 лютого 2006 року; визнати за ним право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті його племінниці ОСОБА_11; витребувати спірну квартиру із незаконного володіння ОСОБА_6; виселити ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 із спірної квартири разом з належним їм майном; вселити його в спірну квартиру та стягнути з ОСОБА_4 на його користь 20 000 грн, завданих збитків від привласнення майна, що належало померлим ОСОБА_12 та ОСОБА_13; зняти з державної реєстрації ОСОБА_6, ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

У листопаді 2008 року ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву про визнання її добросовісним набувачем спірної квартири.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року зустрічний позов ОСОБА_5 було залишено без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 18 листопада 2005 року.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, що укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 15 лютого 2006 року.

Визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті його племінниці ОСОБА_11

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3

Виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1із зняттям їх з державної реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 у вказану квартиру.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року змінено.

Скасовано в частині визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, що укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 15 лютого 2006 року, визнання права власності на спірну квартиру в цілому за ОСОБА_3в порядку спадкування за законом після смерті його племінниці ОСОБА_11, витребування спірної квартири із незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7із квартири АДРЕСА_1 із зняттям їх з державної реєстрації за цією ж адресою та в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Витребувано 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3шляхом вселення ОСОБА_3у квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які діють в інтересах ОСОБА_3, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційних скаргах ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_6 просять скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20 000 грн завданих збитків від привласнення майна, що належало померлим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та знаходилось, як зазначав ОСОБА_3, у спірній квартирі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем належних та допустимих доказів відповідно до ст. ст. 58-60 ЦПК України на підтвердження вказаної вимоги не надано.

Задовольняючи позов у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 18 листопада 2005 року, суди виходили з незаконності набуття права власності на спірну квартиру ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення в частині визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки скасування судового рішення, за яким ОСОБА_4 набула право власності на спірну квартиру, тягне за собою скасування прав та обов'язків, пов'язаних з набуттям її права власності на спірну квартиру, зокрема право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а тому договір купівлі-продажу квартири визнається недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування спірної квартири, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, апеляційний суд, керуючись ст. 216 ЦК України та враховуючи п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9, де роз'яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності в цілому за ОСОБА_3, апеляційний суд виходив з того, що оскільки залишився заповіт ОСОБА_12 на часину (ідеальну) спірної квартири, а заповіт на іншу частину (ідеальну) спірної квартири - скасовано, тому вважав, що ОСОБА_3 як спадкоємець після смерті ОСОБА_11 має право на частину спірної квартири, а саме на Ѕ її ідеальної частини.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 11 січня 1994 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_13 та ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_14

За життя ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 склали заповіти на ОСОБА_11

Встановлено, що із заповіту від 16 червня 1998 року вбачається, що ОСОБА_13 заповідала ОСОБА_11 наступне майно: комплект сережок з рожевим рубіном, кулон із золотим ланцюжком, чотири персня, золотий годинник з браслетом, золотий медальйон з маленькими рубіновими каменями, сережки з аметистовим каменем, золотий годинник без браслета, сім килимів різних розмірів, стінку житлову, люстру кришталеву, піаніно, а із заповіту від 07 квітня 1994 року - належну їй на праві власності частину (ідеальну) квартири.

Заповіти від 16 червня 1998 року та 07 квітня 1994 року не суперечать, а доповнюють один одного.

Із заповіту від 15 грудня 1989 року вбачається, що ОСОБА_14 заповідала все своє майно ОСОБА_11

Із заповіту від 07 квітня 1994 року вбачається, що ОСОБА_12 заповідала належну їй на праві власності частину (ідеальну) квартири ОСОБА_11

Встановлено, що 21 серпня 1998 року ОСОБА_11 після смерті ОСОБА_12 та 04 жовтня 2001 року після смерті ОСОБА_13 прийняла спадщину, звернувшись з відповідними заявами до Десятої харківської державної нотаріальної контори.

З матеріалів справи вбачається, що 09 грудня 1998 року ОСОБА_13 анулювала заповіт від 07 квітня 1994 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_11

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновками експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.

Проте на порушення вимог ч. 4 ст. 10, ст. ст. 57, 59 ЦПК України суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, зокрема, що стосується необхідності призначення у справі відповідної експертизи для з'ясування вказаних обставин.

Крім того, не встановлено належним чином, хто після смерті власників спірної квартири прийняв спадщину у встановленому порядку і у зв'язку з цим не обговорено питання про залучення до участі у справі всіх осіб, чиї права можуть бути порушені вирішенням справи щодо права власності на квартиру.

Отже, суди необґрунтовано відхилили доводи ОСОБА_3 щодо того, що підпис на заяві виконано не ОСОБА_13, а іншою особою, оскільки такі обставини не підтверджено відповідними належними та допустимими доказами, а в силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2013 року, залишеним без змін рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року, встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 як дядька та племінниці і визнано ОСОБА_3 спадкоємцем п'ятої черги після смерті ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення є чинним. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_11 немає.

Також вищевказаними рішеннями відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 Спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_6

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із спірної квартири із зняттям їх з державної реєстрації, не встановив, на якій правовій підставі останні користуються та проживають у спірній квартирі.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які діють в інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана