Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/5974/15Головуючий у 1-й інстанції Воробйов А.В.
Пр. №22-ц/778/1594/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (надалі - Концерну «МТМ») до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

19 червня 2015 року Концерну «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-3), в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у квартиру останніх, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, станом на 01.11.2014 року у розмірі 3168,40 грн. за період з 01.09.2011 року по 31.10. 2014 року, а також сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року (а.с.85-87) позовні вимоги позивача задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Концерну «МТМ» заборгованість у розмірі 3168,40 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.92-93) просив рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач Концерн «МТМ» подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (а.с.103-108).

У судове засідання 12 травня 2016 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не з'явились, через відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні подали апеляційному суду для долучення до матеріалів цієї справи заяви (а.с.120-121), в яких просили розглядати дану справу апеляційним судом за їх відсутністю, апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримують.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за присутністю відповідача ОСОБА_2 та представника Концерну «МТМ» за довіреністю (а.с.122) ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 10 - 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України та виходив з обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «МТМ», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року (копія а.с.4-5), основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

На підставі п.1 вішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» (копія а.с.39), починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності міста Запоріжжя, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, межі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №200 від 28.04.2011 року «Про визначення виконавців комунальних послуг Концерн «МТМ» визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, підігріву питної води щодо населення, що мешкає в житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднанні до теплових мереж Концерну «МТМ».

Згідно п.4 ст.19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги " від 26.04.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії.

Згідно ст.24 Закону України „Про теплопостачання " одним з основних обов'язків споживача, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Теплова енергія може споживатись лише на підставі договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги " житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги ", відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У період з 01.09.2011 року по 31.10.2014 року Концерн „МТМ" надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на суму 5364,44 грн.

Відповідачі за вказаний період частково здійснили оплату за надані послуги.

У зв'язку з чим станом на 01.11.2014 року загальна сума заборгованості складає 3168,40 грн. (а.с.10-11).

Згідно із довідкою з сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області від 28.06.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.20-22).

Згідно із вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов'язок відповідачів сплатити борг за надані послуги ґрунтується на вимогах ст.ст. 322, 509, 525, 526 ЦК України, та нормах Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Правовідносини між сторонами також регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими дання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення; нормативно-правовий акт № 630 від 21.07.2005.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що нарахована Концерном «МТМ» заборгованість відповідачів відповідає тарифам на відповідні послуги, які встановлювались рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3 ст.20 Закону України № 1875-IV) та оплачувати житлово-комунальних послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом першої інстанції було правильно встановлено, що договір про надання вказаних комунальних послуг сторонами не укладався, проте відсутність відповідного договору не є підставою для звільнення від оплати наданих послуг з централізованого опалення, оскільки згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання відповідачами.

Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися.

Згідно ч.1 ст.64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Що стосується строків позовної давності, то суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Згідно із ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та за даними правовідносинами, відповідно до ст. 257 ЦК України, цей строк встановлений тривалістю у три роки.

Ч. 2 ст. 95 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 ЦПК України.

П. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України встановлено, що судовий наказ видається, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

У разі скасування судового наказу, позивач має право заявити свої вимоги до відповідача у позовному провадженні з додержанням загальних вимог щодо пред'явлення позову (п. 2 ч.8 ст. 105-1 ЦПК України).

Ч. 3 ст. 118 ЦПК України визначено, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

24.11.2014 року Концерн „МТМ" звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

У зв'язку зі скасуванням судового наказу ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2015 року, Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою у цій справі.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, відповідачами було вчинено дію, якою перервано перебіг позовної давності, а саме: здійснені оплати за надані послуги, що свідчить про визнання ними свого боргу.

Тож, суд першої інстанції правильно вважав, що доводи відповідачів щодо пропуску строку позовної давності позивачем у цій справі є безпідставними.

З урахуванням викладено, суд першої інстанції правильно знайшов позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у вищезазначеному розмірі обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку він та інші відповідачі вважаю такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Відсутність укладеного між сторонами у цій справі договору про надання послуг з централізованого опалення квартири відповідачів у період нарахування вищезазначеного розміру заборгованості за фактично надані позивачем відповідачам, як споживачам, у цей період послуги з централізованого опалення їх вищезазначеної квартири, сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів від сплати останньої.

Оскільки, обов'язок для відповідачів оплатити фактично отримані послуги позивача виникає у даному випадку в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 526 ЦК України.

Відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_2 у рівних частках (копія свідоцтва про право власності на квартиру від 22.09.1999 року а.с. 33).

В силу вимог ст. 319 ч.4 ЦК України власність зобов'язує.

Нарахування Концерном «МТМ» відповідачам у цій справі правильно заборгованості фактично лише з послуг централізованого опалення, а зазначення у позові - назви «заборгованості з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води», не свідчить про неправильність проведення Концерном «МТМ» вказаного розрахунку заборгованості, оскільки Концерном «МТМ» враховано при цьому розрахунку, що заборгованості по оплаті послуг з централізованого постачання гарячої води у відповідачів перед Концерном «МТМ» у період нарахування вказаної заборгованості немає.

Нарахування споживачем за відпущену теплову енергію Концерном «МТМ» проводились у період розрахунку заборгованості у тому числі відповідно з тарифами, затвердженими рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.01.2011 року № 39, яким була передбачена оплата за теплову енергію двома ставками: плата за одиницю приєднаного теплового навантаження за місяць протягом року та плата за спожиту теплову енергію. З 01.01.2013 року змінився формат тарифу з двоставкового на одноставковий (рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 465 від 14.12.2012 року).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ч. 4 ЦК України).

Встановлено, що Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом 19 червня 2015 року про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01 вересня 2011 року по 31 жовтня 2014 року.

Відповідач ОСОБА_2 заявляв суду першої інстанції про застосування строку позовної давності у цій справі (заява а.с. 28).

Проте, в силу вимог ст. 264 ч.ч. 1, 2 ЦК України перебіг 3-річного строку позовної давності переривався: пред'явленням Концерном «МТМ» 24.11.2014 року до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів вищезазначеної заборгованості (а.с.12) та вчиненням відповідачами дій, що свідчать про визнання ними свого вищезазначеного боргу (сплатою платежів більшою за суму щомісячного нарахування у період січень-квітень 2014 року (а.с.10-11).

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України).

При вищевикладених обставинах, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позов Концерну «МТМ» до відповідачів у цій справі про стягнення вищезазначеної заборгованості було подано з дотриманням строку позовної давності в межах останньої; підстави для відмови у стягненні з відповідачів на користь позивача у цій справі будь-якої заборгованості або її частини через сплив позовної давності відсутні.

Відповідачі у цій справі несуть солідарний обов'язок по сплаті вищезазначеної заборгованості перед позивачем в силу вимог ст. 531 ЦК України.

У разі солідарного обов'язку відповідачів по сплаті заборгованості при вищевикладених обставинах в силу вимог ст. 543 ч. 1 ЦК України саме Концерну «МТМ» належить право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх відповідачів (боржників), так і від будь-кого з них окремо.

Надані відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію 29 квітня 2015 року лише апеляційному суду у цій справі копії актів - претензій від 24.02.2011 року, 23.03.2011 року, 22.04.2011 року, 25.02.2011 року та скарга меру м. Запоріжжя Буряку В.В. від 22.02.2016 року (а.с.114-119), не можуть бути прийняті апеляційним судом при апеляційному перегляді цієї справи до уваги в силу вимог ст. 303 ч.2 ЦПК України.

Оскільки, в силу вимог ст. 303 ч.2 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідачів, у тому числі зокрема відповідача ОСОБА_2, від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідачі, зокрема відповідач ОСОБА_2, не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, які були наявні у матеріалах цієї справи та досліджувались судом першої інстанції під час ухвалення останнім оскаржуємого рішення у цій справі; рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача Концерну «МТМ» судових витрат у вигляді судового збору 275,60 грн. (а.с.91), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Каракуша К.В.Стрелець Л.Г.