Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 274/3967/16-ц
Провадження №2/0274/1558/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2016 р. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Хавронюк О. Л. з участю секретаря - Лободи В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Райгородоцької сільської ради про визнання права власності на будинок в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ,згідно поданої заяви та уточнень до неї , просить визнати за нею право власності на будинок № 1 з господарськими будівлями і спорудами по вул.Шевченка в с.Райгородок Бердичівського району як спадкоємцем за заповітом після смерті матері -ОСОБА_2, яка померла 22.04.2015 року. Вона не може оформити право власності на будинок через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Цей будинок не зареєстрований у встановленому порядку як нерухомість ,хоча його будівництво було завершено в 1969 році .

В судове засідання сторони не з"явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі . Позивач доводи позову підтримала, відповідач позов визнав.

Судом на підставі наявних в справі доказів встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла 22.04.2015 року (а.с.7), позивачка є її дочкою (а.с.29-31). Спадкодавець перебувала в шлюбі з батьком позивачки -ОСОБА_3 , проживала з останнім до дня його смерті і напротязі 6 місяців після його смерті ,та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-15).Згідно записів в погосподарській книзі будинок був збудований в 1969 році, головою двору числився ОСОБА_3. В Бердичівському МБТІ право власності за спадкодавцем на будинок №1 по вул.Шевченка в с.Райгородок не зареєстровано, технічний паспорт виготовлено 5.10.2015 року, вказано, що будинокта господарсткі будівлі 1968 року забудови ( а.с.8-10,12).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно, суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.Мати позивачки прийняла спадщину після смерті 25.11.2002 року ОСОБА_3 (а.с.15) в порядку, визначеному ст.548,549 ЦК України в редакції 1963 року.

Позивач подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.23-24), проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа на нього , про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2016 року (а.с.11).

Відповідно до ст.67 Закону України '"Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні «Рисовський проти України» (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено «Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Отже, права позивача як спадкоємця підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст.16 ЦК України шляхом визнання права на спадкове майно .

Керуючись ст.ст.10,11,60, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок № 1 з господарськими будівлями і спорудами по вул.Шевченка в с.Райгородок Бердичівського району в порядку спадкування після смерті 22.04.2015 року ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя :