Провадження № 2/369/248/16
РІШЕННЯ

Іменем України

10.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ПрАТ « Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про переведення прав та обовязків покупця на Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет» за договором купівлі- продажу земельної ділянки, відшкодування збитків та визнання права власності на земельну ділянку -,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про переведення прав та обовязків покупця на Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет» за договором купівлі- продажу земельної ділянки, відшкодування збитків та визнання права власності на земельну ділянку.

Свої позовні вимоги позивач мотивували тим, що Київський славістичний університет є власником житлового будинку в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Лісна, 14 та земельної ділянки за вищезазначеною адресою.

У вересні 2015 року головою наглядової ради університету ОСОБА_3, під час поточної перевірки приміщень в будинку університету будинку в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Лісна, 14 було виявлено сторонніх осіб, а саме Відповідача та його дружину, імя якої їм не відомо.

Відповідач та його дружина не змогли пояснити на яких правових підставах вони знаходяться в будинку університету.

З приводу знаходження в приміщеннях університету сторонніх осіб ним, головою наглядової ради університету ОСОБА_3, було подано заяву до правоохоронних органів заяву було зареєстровано 29.09.2015 року в Журналі Єдиного Обліку Києво- Святошинського РВ за № 21425.

Під час проведення планової річної інвентаризації в житловому будинку в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Лісна, 14 Відповідач вчиняв перешкоди в роботі інвентаризаційної комісії Київського славістичного університету, а саме не допускаючи її до приміщень університету. З приводу чого він, ОСОБА_3 був змушений повторно звернутись до правоохоронних органів (заяву було зареєстровано 16 жовтня 2015 року в Журналі Єдиного Обліку Києво-Святошинського РВ за №22888). Після прибуття міліції в село Тарасівка Києво-Святошинського району по вул. Лісна, 14 Відповідач впустив міліцію разом з комісією у власний будинок позивача для проведення інвентаризації.

Під час проведення інвентаризації було виявлено недостачу матеріальних цінностей на суму 29020,62 грн.

З приводу зникнення матеріальних цінностей ним було подано заяву до міліції, яку було зареєстровано 29.10.2015 року в Журналі Єдиного Обліку Києво-Святошинського РВ за №24094.

Під час проведення інвентаризації Відповідач надав інвентаризаційній комісії Університету копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від третього липня дві тисячі пятнадцятого року.

Згідно п. 1.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки Відповідач придбав земельну ділянку площею 0,0969 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівка, вулиця Лісна, ділянка 14 а.

Вважають, що даний Договір має бути визнаний судом недійсним з нижчезазначених підстав.

На час укладання зазначеного Договору купівлі-продажу земельної ділянки, на цій земельній ділянці існувала забудова, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, зокрема схематичним планом земельної ділянки - сторінка №4 технічного паспорту.

Зазначена забудова частково вже знаходилась на земельній ділянці на момент її придбання ОСОБА_2, а в іншій частині була здійснена спільно ОСОБА_2, та Позивачем.

На момент укладання Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0969 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівка, вулиця Лісна, ділянка 14 а не була вільною від забудови, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, де на сторінці 4 зображено схематичний план земельної ділянки та наявність на ній забудови.

Київський славістичний університет ніяких повідомлень від ОСОБА_2 про продаж майна що перебуває у спільній власності не отримував.

Вважають, що договір купівлі продажу від третього липня дві тисячі пятнадцятого року укладений між Відповідачем та ОСОБА_2 є фіктивним, оскільки придбана земельна ділянка знаходиться під будівлями які Відповідачеві не належать, таким чином Відповідач не може володіти та користуватися земельною ділянкою під будівлями зведеними для обслуговування житлового будинку, що є власністю Позивача.

З урахуванням викладеного, договір купівлі-продажу земельної ділянки від третього липня дві тисячі пятнадцятого року укладений між ОСОБА_2 та Відповідачем не відповідає загальним підставам дійсності правочинів.

Просили суд визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від третього липня дві тисячі пятнадцятого року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним та зобовязати Відповідача повернути незаконно набуте майно дійсним власникам - ПрАТ «ВИЩИЙ НАВЧАЛЬНИИ ЗАКЛАДКИЇВСЬКИЙ СЛАВІСТИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ» та ОСОБА_2.

В подальшому позивач направив до суду заяву про зміну предмету позову та в якій свої вимоги мотивували тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 03 липня 2015 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до п.1.1. Договору Продавцем передано у власність Покупця належну на праві власності земельну ділянку площею 0,0969 га, вільну від будь-якої забудови, яка розташована за адресою: м. Київ, с. Тарасівка. вул. Лісна, ділянка 14а, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0057.

На зазначеній земельній ділянці розташована частина житлового будинку власником якої є Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет» (далі - Позивач), якому також належить земельна ділянка під житловим будинком, площею 0,0530га, розташована за адресою: м. Київ, с. Тарасівка. вул. Лісна, цільове призначення - для будівництва житлового будинку і господарських будівель.

Тобто на момент укладення Договору спірна земельна ділянка не була вільною від забудови, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, відповідно до якого вбачається за схематичним планом наявність забудови.

На момент придбання ОСОБА_2 земельної ділянки зазначена частина житлового будинку вже була наявною на спірній земельній ділянці, а інша частина житлового будинку будувалася спільно з Позивачем.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі або не здійснюють цього права щодо нерухомості протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом 10-ти днів з дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо ж бажання придбати частку в праві спільної часткової власності виявили декілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

Позивачем жодних повідомлень від ОСОБА_2 не отримував, а тому є всі підстави вважати, що Договір було укладено з порушенням переважного права купівлі співвласником.

Тому на підставі вищевказаного просили суд перевести права та обовязки покупця на Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет» за договором купівлі- продажу земельної ділянки від 3 липня 2015, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_4 укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відшкодувати ОСОБА_1 з депозитного рахунку Києво- Святошинського суду Київської області грошові кошти у розмірі 131 000,00 грн.

Визнати за Приватним акціонерним товариством «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет» (Код , адреса місцезнаходження; м. Київ, вул. А.Барбюса, 9) право власності на земельну ділянку площею 0,0969 га, вільну від будь-якої забудови, яка розташована за адресою: м. Київ, с. Тарасівка. вул. Лісна, ділянка 14а, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0057.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів у судове засідання зявилася, позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ « Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» до ОСОБА_1 про переведення прав та обовязки покупця на Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет» за договором купівлі- продажу земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Київський славістичний університет є власником житлового будинку в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Лісна, 14 та земельної ділянки за вищезазначеною адресою (копії договорів купівлі-продажу додаються).

У вересні 2015 року головою наглядової ради університету ОСОБА_3, під час поточної перевірки приміщень в будинку університету будинку в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Лісна, 14 було виявлено сторонніх осіб, а саме Відповідача та його дружину, імя якої нам не відомо.

Відповідач та його дружина не змогли пояснити на яких правових підставах вони знаходяться в будинку університету.

З приводу знаходження в приміщеннях університету сторонніх осіб мною, головою наглядової ради університету ОСОБА_3, було подано заяву до правоохоронних органів заяву було зареєстровано 29.09.2015 року в Журналі Єдиного Обліку Києво- Святошинського РВ за № 21425.

Під час проведення планової річної інвентаризації в житловому будинку в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області по вул. Лісна, 14 Відповідач вчиняв перешкоди в роботі інвентаризаційної комісії Київського славістичного університету, а саме не допускаючи її до приміщень університету. З приводу чого я, ОСОБА_3 був змушений повторно звернутись до правоохоронних органів (заяву було зареєстровано 16 жовтня 2015 року в Журналі Єдиного Обліку Києво-Святошинського РВ за №22888) (копія довідки додається). Після прибуття міліції в село Тарасівка Києво-Святошинського району по вул. Лісна, 14 Відповідач впустив міліцію разом з комісією у власний будинок Позивача для проведення інвентаризації.

Під час проведення інвентаризації було виявлено недостачу матеріальних цінностей на суму 29020,62 грн.

З приводу зникнення матеріальних цінностей нею було подано заяву до міліції, яку було зареєстровано 29.10.2015 року в Журналі Єдиного Обліку Києво-Святошинського РВ за №24094.

Під час проведення інвентаризації Відповідач надав інвентаризаційній комісії Університету копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від третього липня дві тисячі пятнадцятого року.

Згідно п. 1.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки Відповідач придбав земельну ділянку площею 0,0969 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівка, вулиця Лісна, ділянка 14 а.

Вважають, що даний Договір має бути визнаний судом недійсним з нижчезазначених підстав.

На час укладання зазначеного Договору купівлі-продажу земельної ділянки, на цій земельній ділянці існувала забудова, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (копія додається), зокрема схематичним планом земельної ділянки - сторінка №4 технічного паспорту.

Зазначена забудова частково вже знаходилась на земельній ділянці на момент її придбання ОСОБА_2, а в іншій частині була здійснена спільно ОСОБА_2 та позивачем.

На момент укладання Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0969 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Тарасівка, вулиця Лісна, ділянка 14 а не була вільною від забудови, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, де на сторінці 4 зображено схематичний план земельної ділянки та наявність на ній забудови.

Київський славістичний університет ніяких повідомлень від ОСОБА_2 про продаж майна що перебуває у спільній власності не отримував.

Відповідно до п.1.1. Договору Продавцем передано у власність Покупця належну на праві власності земельну ділянку площею 0,0969 га, вільну від будь-якої забудови, яка розташована за адресою: м. Київ, с. Тарасівка. вул. Лісна, ділянка 14а, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0057.

На зазначеній земельній ділянці розташована частина житлового будинку власником якої є Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет», якому також належить земельна ділянка під житловим будинком, площею 0,0530 га, розташована за адресою: с. Тарасівка. вул. Лісна, цільове призначення - для будівництва житлового будинку і господарських будівель.

Тобто на момент укладення Договору спірна земельна ділянка не була вільною від забудови, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, відповідно до якого вбачається за схематичним планом наявність забудови.

На момент придбання ОСОБА_2 земельної ділянки зазначена частина житлового будинку вже була наявною на спірній земельній ділянці, а інша частина житлового будинку будувалася спільно з Позивачем.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі або не здійснюють цього права щодо нерухомості протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом 10-ти днів з дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо Ж бажання придбати частку в праві спільної часткової власності виявили декілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

Позивачем жодних повідомлень від ОСОБА_2 не отримував, а тому є всі підстави вважати, що Договір було укладено з порушенням переважного права купівлі співвласником.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зважаючи на ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Відповідно до ч.2 цієї статті продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Згідно до ст. 362 ЦК підставою для пред'явлення співвласником позову про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі - продажу частки майна у праві спільної часткової власності є такі порушення:

- продаж співвласником частки у праві спільної часткової власності без письмового попередження інших співвласників про намір продати свою частку, ціну та інші умови її продажу.

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, станом на 28.09.2015 р., загальна площа будинку порівняно з площею будинку, в якому він існував на момент відчуження за договорами купівлі-продажу від 18.10.2006 р. збільшена з 397,9 кв.м. до 479, 4 кв.м. за рахунок перепланування та, в тому числі, добудови частини житлового будинку, а саме - прибудови під літ. а-3 загальною площею 65,1 кв.м. Саме ця добудова, як видно зі Схематичного плану земельної ділянки, який є додатком до технічного паспорту на житловий будинок, знаходиться на спірній земельній ділянці та зі слів позивача побудована за рахунок коштів ОСОБА_2 та ПрАТ «Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет». Як зазначено в технічному паспорті, прибудова під літ. а-3 була здійснена в 2008 році, після придбання позивачем сусідньої земельної ділянки та є самочинним будівництвом.

Право власності на дану прибудову до житлового будинку, як на самочинно збудоване нерухоме майно, не виникло у жодної із сторін, які зі слів позивача її побудували, в тому числі і у ПрАТ «Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет». Крім того доказів на підтвердження того, що прибудову здійснено за спільні кошти з ОСОБА_2 позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Системний аналіз вказаних норм вказує на те, що здійснена самочинна добудова до житлового будинку, що знаходиться на сусідній земельній ділянці не може вважатися частиною вказаного будинку до моменту юридичного оформлення поліпшень будинку.

Оскільки самочинне будівництво не є об'єктом цивільного права, а відповідно і об'єктом права власності, не має необхідності давати правовий аналіз іншим доводам позовної заяви з цього питання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 362 ЦКУ, ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та усталеної судової практики, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі інших співвласників, має право пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця тільки співвласник. Проте ПрАТ «Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» не вказав якою саме часткою спірної земельної ділянки володіє, не надав жодних документів чи інших доказів на підтвердження існування спільної часткової власності на спірну земельну ділянку.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 362 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 30, 33, 57, 58, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ПрАТ « Вищий навчальний заклад Київський славістичний університет» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про переведення прав та обовязків покупця на Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Київський славістичний університет» за договором купівлі- продажу земельної ділянки, відшкодування збитків та визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, починаючи з дня наступного після його проголошення.

Суддя А.Я.Волчко