АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору (без номеру) від 17 травня 2011 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами та Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складають між нею та банком кредитний договір.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість, в сумі 3933 грн. 27 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом, в сумі 506 грн. 90 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом, в сумі 1 162 грн. 88 коп., заборгованості пенею та комісією - 1600 грн., штраф - 163 грн. 49 коп. (процентна складова), та 500 грн. (фіксована частина) відповідно.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник товариства, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 травня 2011 року ОСОБА_1 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом отримання банківських послуг - кредитної картки (а.с.5-6).

В заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_1 ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПАТ КБ «ПриватБанк», та погодилася з ними, окрім цього, висловила свою згоду з тим, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, у зв'язку з чим була підписана позичальником та представником банку.

Зазначена анкета-заява в установленому законом порядку не визнана недійсною.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 30 червня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість, в сумі 3933 грн. 27 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 506 грн. 90 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом, в сумі 1 162 грн. 88 коп., заборгованості за пенею та комісією - 1600 грн. та заборгованості по штрафам, в сумі 663 грн. 49 коп. (а.с.3-4).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача уточнив позовні вимоги в частині заявленої суми 1600 грн. та просив вважати правовою природою нарахованих коштів у якості пені, уточнивши, що комісія за даним кредитним договором не нараховувалася.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ні Тарифи, ні Умови і Правила надання банківських послуг відповідачкою не підписані, а тому вважав недоведеним укладення між сторонами договору та того, що ОСОБА_1 отримувала кредит.

Проте, з таким висновком районного суду погодитися не можна, остільки суд не встановив характер правовідносин, які виникли між сторонами спору, та обставин справи, які є предметом доказування по цій справі.

Встановивши, що відповідачкою була підписана Анкета-заява від 17 травня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, районний суд відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові у справі № 6-16цс15.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на обставини справи, з приводу яких Верховним Судом України було висловлено зазначену правову позицію.

Так, за результатами розгляду справи № 6-16 цс 15, суд вищої інстанції висловив правову позицію щодо застосування судом до кредитних правовідносин положень ч.1 ст. 259 ЦК України лише в частині збільшення строку позовної давності.

У заявленому по даній справі спорі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобов'язань кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо повернення коштів в обумовлені сторонами строки.

У частинах 1, 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідачка, підписавши вищезазначену анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», була повідомлена про зміст цих Умов та Правил, про що зазначено у самій заяві.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом не встановлено, що надані до позову Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті www.privatbank.ua ПАТ КБ «Приватбанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання заяви позичальника.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки підписання заяви позичальника не вважається підписанням договору щодо Умов та Правил надання банківських послуг, - не можуть бути визнані обґрунтованими, тому що згідно з приписами положень статей 634, 638 ЦК України, підписавши заяву, відповідачка прийняла пропозицію позивача та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання виконав, зворотне, ані відповідачкою, ані мотивами суду першої інстанції не спростовано, боржниця ж у свою чергу порушила визначені договором зобов'язання, в результаті чого виникла заборгованість.

Районний суд визнав недоведеним отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, проте не звернув увагу на долучений до справи розрахунок заборгованості, у відповідності до якого відповідачка періодично виконувала кредитні зобов'язання, вносила передбачені умовами договору платежі в період з травня 2011 року й лише з квітня 2012 року припинила виконання зобов'язань, у зв'язку з чим виникла заборгованість (а.с.3,4).

Розглядаючи справу, районний суд порушив норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення районного суду й ухвалення по справі нового рішення про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача надано уточнюючий розрахунок заборгованості за договором від 17 травня 2011 року, згідно з яким станом на 30 червня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість, в сумі 3933 грн. 27 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 506 грн. 90 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 162 грн. 88 коп., заборгованості за пенею - 1600 грн., заборгованості по штрафам - 663 грн. 49 коп. (а.с.125-132).

Проте, колегія суддів вбачає в даному розрахунку заборгованості застосування до ОСОБА_1 подвійної цивільно-правової відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до довідки про умови кредитування, за несвоєчасну сплату заборгованості ОСОБА_1 зобов'язалася сплати пеню, яка складається з базової процентної ставки по договору, яка нараховується за кожен день прострочки та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць.

Пунктом 1.1.5.22, 1.1.5.23 Умов та Правил, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу, проте не більше 0,1 % від суми переводу, в тому числі заборгованості у відповідності з п. 1.1.5.25 Умов та Правил за кожний день прострочки, у випадку несвоєчасної оплати послуг, в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, проте не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня за кожен день прострочки. (а.с.16 на звороті, 17).

Згідно пунктів 1.1.5.20, 1.1.5.32 та 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитним карткам, відкритим в валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів й комісій (а.с.17,25 на звороті).

Таким чином, згідно зазначених пунктів умов передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за ті ж дії (бездіяльність), що і пені - несвоєчасну сплату заборгованості.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідачки заборгованості, в сумі 3269 грн. 78 коп., з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 506 грн. 90 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 1 162 грн. 88 коп., заборгованість за пенею - 1600 грн..

За наведених підстав у задоволенні позову в частині вимог про стягнення штрафів, у сумі 663 грн. 49 коп. слід відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені по справі судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 511 грн. 56 коп. ( 243,60+267,96=511,56) (а.с.36,74).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом, в сумі 3269 грн. 78 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 506 грн. 90 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 162 грн. 88 коп., заборгованості за пенею - 1600 грн., а також судові витрати, в сумі 511 грн. 56 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/16200/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/855/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.