Номер провадження 2/754/3452/16
Справа №754/5484/16-ц
27 вересня 2016 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Житлово-будівельний кооператив "Арсеналець-4", Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за заповітом, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Житлово-будівельний кооператив "Арсеналець-4", Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності,
ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що його батько ОСОБА_3, 1939 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на день своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1, ця квартира знаходиться на балансі Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець-4", сума пайового внеску за квартиру була сплачена в повному обсязі, що складає суму паєнакопичення, після його смерті відкрилась спадщина, на яку померлий за життя склав заповіт і призначив ОСОБА_1 його спадкоємцем, відповідно до чого 05 жовтня 2011 року позивач подав заяву про прийняття спадщини після померлого батька до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зазначивши, що у зазначеній заяві просив нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2, але нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовив, зазначивши, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання спадкоємцем правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві, які подані не були, але спадкодавець за своє життя не скористатися своїм правом на отримання правовстановлюючого документа на гаражний бокс у зв'язку з похилим віком та за станом здоров'я, що унеможливлює оформлення спадщини у нотаріуса.
ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як частку у спільному майні подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що за життя її чоловік ОСОБА_3, 1939 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не отримав свідоцтва про право власності, пайовий внесок був виплачений ними під час шлюбу, а тому вважає, що половина квартири належить їй, додатково зазначивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає.
У судове засідання сторони не з'явились, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, визнавши позовні вимоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.
Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець-4" не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції в м. Києві у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за відсутністю представника, надавши письмові пояснення в яких зазначив, що враховуючи те, що правовстановлюючі документи на спадкове майно, спадкоємцем за законом до нотаріальної контори не подані, оформити спадщину в нотаріальному порядку неможливо, тому питання про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом може бути вирішено тільки у судовому порядку, також зазначивши, що відповідно до ст. 1267 ЦК України - частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.
Представник третьої особи П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надавши копію-витяг зі спадкової справи.
На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).
У провадженні П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 297/2011 ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 91-133).
ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 25.11.1968 року по день смерті, та був знятий з реєстраційного обліку як померлий 24.12.2010 року, проживав разом з дружиною ОСОБА_2 з сім'єю до дня смерті, що підтверджується Довідкою від 14.01.2016 року Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець-4" (а.с. 9, 10).
ОСОБА_3 був власником особового рахунку квартири АДРЕСА_3, станом на 14.01.2016 року у цій квартирі мешкають та зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, що підтверджується Довідкою №3 від 14.01.2016 року Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець-4" (а.с. 9).
Згідно з інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської державної адміністрації квартира АДРЕСА_4 на праві власності не зареєстрована (а.с. 12).
ОСОБА_3 на випадок смерті зробив таке заповітне розпорядження: все його майно, що знаходиться в с. Тарасівка і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1, що підтверджується копією Заповіту від 17 серпня 2002 року, який посвідчений секретарем виконкому Тарасівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 7).
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 45).
ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3, які одружилися 31 березня 1962 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 11).
28.02.2011 року ОСОБА_2 звернулась до державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про відмову від обов'язкової долі в спадщині, що залишилась після смерті батька ОСОБА_3 (а.с. 93).
12.05.2011 року ОСОБА_6 звернулась до державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про відмову від обов'язкової долі в спадщині, що залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_3, на отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя не претендую (а.с. 92).
05.11.2011 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на майно, у тому числі на вищезазначену квартиру, що підтверджується Заявою №3916 від 05.11.2011 року та Заявою №920 від 14.03.2016 року (а.с. 13, 94).
14.03.2016 року Постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену квартиру, в якій зазначено, що розглянувши документи по спадковій справі №297/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, згідно з відомостями, що містяться в інформаційній довідці Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської державної адміністрації №КВ-2016 №3243 від 29.02.2016 року, квартира АДРЕСА_4 на праві власності не зареєстрована в установленому законом порядку, видати свідоцтво не можливо (а.с. 14).
Суд приходить до висновку про те, що 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_5, належить позивачці за зустрічним позовом на праві спільної сумісної власності, як дружині, що пережила чоловіка, з таких підстав.
У відповідності зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Положенням ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя.
Отже, суд приходить до висновку, що спірна квартира набута подружжям в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і частка померлого спадкодавця становить 1/2 частки.
Як роз'яснив Пленумі Верховного Суду України в п. п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним.
Таким чином суд прийшов до висновку, що 1/2 частка спірної квартири належить ОСОБА_2.
Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира.
Судом встановлено, що сума пайового внеску за квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_9 була сплачена у повному обсязі, що підтверджується даними копії довідки Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець-4" від 17 грудня 2015 року № 106 (а.с. 8).
Відповідно до ч. 3 ст. 384 Цивільного Кодексу України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.
Відповідно до п. п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.
Згідно зі статтею 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Частина 2 статті 370 Цивільного кодексу України зазначає, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.
Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 3 Цивільного Процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приймаючи визнання відповідачами позовів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 60, 88, 174, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 384, 1216-1223, 1226, 1233-1236, 1247, 1248, 1267 -1270, 1273 ЦК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_7, загальною площею 71,32 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_7, загальною площею 71,32 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., як частку у праві спільної сумісної власності подружжя.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.