Категорія 32Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Берегового О.Ю.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника ВУВП №1 - Тіміної Р.Л., представника Управління Державної пенітенціарної служби у Вінницькій області - Широкого С.В.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_6 до Вінницької установи виконання покарань №1, Управління Державної пенітенціарної служби у Вінницькій області, Державної пенітенціарної служби України, за участю третьої особи Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Вінницької установи виконання покарань №1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_6 звернулась в суд з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.11.2009 року ОСОБА_6 було взято під варту, постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.01.2010 року ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до чотирьох місяців. 27.02.2010 року ОСОБА_6 знаходився в камері № 292 СІЗО №1 і приблизно о 22 годині 30 хвилин йому були причинені тілесні ушкодження в вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню, субрахноїдального крововиливу, саден та забоїв м»яких тканин в ділянці обличчя поверхневої рани в ділянці правої вушної раковини, які в своєму перебігу супроводжувались мозковою комою 1 ступеню на протязі 1 року 6 місяців, що належить до тяжких тілесних ушкоджень, які супроводжувались загрозливими для життя явищами. На даний час він страждає на стійкий психічний розлад - недоумство у формі важкої деменції травматичного ґенезу (повне руйнування кори головного мозку). Згідно висновку МСЕК (акт № 320927 від 09.04.2010 року) ОСОБА_6 встановлено пожиттєво перша «А» група інвалідності. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.11.2011 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним у зв'язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень у Вінницькій установі виконання покарань №1, що призвело до невиліковної тяжкої хвороби.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.01.12 року ОСОБА_5 призначено опікуном ОСОБА_6, яка є його дружиною. ОСОБА_2 діє за дорученням ОСОБА_5

Згідно висновку службового розслідування по факту нанесення тілесних ушкоджень ув»язненому ОСОБА_6 від 16.03.2010 року, затвердженого Начальником УДДПВП у Вінницькій області, визнано оперативно-службову діяльність Вінницької установи виконання покарань УДДПВП України у Вінницькій області такою, що не відповідає вимогам ст.. 2,5,7,8,10 та 21 Закону України «Про попереднє ув»язнення».

На лікування ОСОБА_7 сім»я витратила 80 000 грн., оплачувалась робота масажиста, аналізи, МРТ, санаторно-курортне лікування, догляд спеціалістів, тощо.

З урахуванням уточнених позовних вимог представник позивача ОСОБА_2 просила стягнути на користь ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 310000 грн. матеріальної шкоди та 1190000 грн. моральної шкоди, шляхом зобов»язання Державної казначейської служби списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_5, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_6, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 27173,44 грн., моральної шкоди в розмірі 400000 грн., заподіяної незаконними діями та бездіяльністю органів державної влади шляхом зобов»язання Державної казначейської служби України списати вказані кошти зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Вінницька установа виконання покарань №1, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, прийшла до висновку, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 нанесено тяжкі тілесні ушкодження, що супроводжувались загрозливими для життя явищами, а також, що йому та його сім»ї завдано фізичні та душевні страждання (моральна шкода).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.11.2011 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним, після важкої черепно-мозкової травми, отриманої 27.02.2010 року (т.1 а.с.3).

Згідно акту №229 амбулаторної судово-медичної експертизи від 14.06.2011 року, проведеної Вінницькою обласною психоневрологічною лікарнею ім. акад. О.І. Ющенка, ОСОБА_6 страждає на хронічний стійкий психічний розлад - недоумство у формі важкої дименсії травматичного генезу. Хронічний стійкий психічний розлад у ОСОБА_6 викликаний отриманою ним 27.02.2010 року черепно-мозковою травмою (т.1 а.с.4-9).

Відповідно до висновку службового розслідування по факту нанесення тілесних ушкоджень ув'язненому ОСОБА_6 від 16.03.2010 року, визнано оперативно-службову діяльність Вінницької установи виконання покарань УДДПВП України у Вінницькій області №1 такою, що не відповідає вимогам ст. ст. 2, 5, 7, 8, 10, 21, Закону України «Про попереднє ув'язнення», та притягнуто винних осіб до дисциплінарної відповідальності (т.1а.с.15-20).

Висновком експерта №546 Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи, встановлено, що згідно наданих медичних документів, у ОСОБА_6 під час стаціонарного лікування у МКЛ ШМД м. Вінниці були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - забою головного мозку важкого ступеню, субарахноїдального крововиливу, саден та забоїв м'язових тканин в ділянці обличчя, поверхневої рани в ділянці правої вушної раковини - що у своєму перебігу супроводжувалась мозковою комою 1-го ступеня. Вказані ушкодження у ОСОБА_6 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення можуть відповідати терміну вказаному у постанові про призначення експертизи - 27.02.2010 року, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, що супроводжувалися загрозливими для життя явищами (т.1 а.с.22-23).

Відповідно до акта огляду МСЕК №289166 від 19.04.2012 року, ОСОБА_6 встановлена перша «А» група інвалідності, потребує постійного стороннього догляду (т.1 а.с.24).

Згідно ст. 27 Конституції України, кожна людина має невід'ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини. Статтею 28 Конститукції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України та в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 р., ст. 443 ЦК України 1963 р., статтях 1167, 1176 ЦК України 2003 р.

Відповідно до ст.1 Закону України №3352-ХII від 30.06.1993 р. «Про попереднє ув'язнення», - Тримання осіб, узятих під варту, здійснюється на принципах неухильного дотримання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження із заарештованими .

Згідно із ст. 5 ЗУ «Про попереднє ув'язнення», забезпечення порядку тримання під вартою осіб у місцях попереднього ув'язнення покладається на адміністрацію місць попереднього ув'язнення, яка діє відповідно до цього Закону та інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 7 вказаного Закону, основними вимогами режиму в місцях попереднього ув'язнення є ізоляція осіб, взятих під варту, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону. Працівники місць попереднього ув'язнення в межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймають рішення і несуть за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність, у тому числі за невиконання або неналежне виконання обов'язків,передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, порушення прав осіб, взятих під варту. Адміністрація місць попереднього ув'язнення зобов'язана: забезпечити належну охорону та режим тримання осіб, взятих під варту (ст. 21 Закону).

За змістом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України - шкода, заподіяна незаконними діями або бездіяльністю органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, або їх посадовців при здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від провини цих органів, незалежно від провини їх посадовців.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, вірно застосувавши положення ст.ст. 16,23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що внаслідок протиправних дій відповідачів, ОСОБА_6 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які супроводжувались небезпечними для життя явищами, які в свою чергу завдали йому, дружині ОСОБА_5, матері ОСОБА_2, членам сім'ї важких душевних страждань, що полягає в неспроможності ОСОБА_6 самостійно себе обслуговувати, відібране здоров'я, важкі наслідки, фізичні болі та страждання, каліцтво, душевні страждання, психічні розлади та з урахуванням принципу розумності та справедливості прийшов вірного висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 400000 грн. Крім того, судом надано належну оцінку доказам, а саме квитанціям на придбання ліків, засобів догляду, обстеження, санаторного лікування ОСОБА_6, а тому прийшов обґрунтованого висновку про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 27173,44 грн.

Доводи апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не впливають на правильність та законність рішення суду.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову, а тому доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст..308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Вінницької установи виконання покарань №1 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Береговий О.Ю.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.