РІШЕННЯ

17 листопада 2016 року м. Мукачево Справа №303/5959/16-ц

2/303/2654/16

Номер рядка стат.звіту-26

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

до відповідача (1) ОСОБА_1

до відповідача (2) ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 49862,48 грн.,

За участю:

представника позивача ОСОБА_3;

відповідача (1) ОСОБА_1;

відповідача (2) ОСОБА_2;

представника відповідача (2) ОСОБА_4;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором у сумі 49862,48 грн. (в т.ч. 12350 грн. - комісія, 12581,24 грн. відсотки, 24931,24 грн. пеня за період з 16.09.2015 по 15.09.2016 року).

Позовні вимоги обґрунтовується посиланням на те, що за наслідками цивільно правової реалізації укладених між позивачем та відповідачами договорів кредиту та поруки, зобовязання відповідачів перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними, внаслідок чого відповідач заборгував перед Банком станом на 15.09.2016 року суму за предметом позову.

Прийнявши участь у судовому засіданні, представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач (1) позовних вимог не визнала, зазначивши, що по сьогоднішній час проводить погашення присудженої до стягнення суми заборгованості за укладеним з банком договором кредиту на підставі судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2010, тому підстав для повторного стягнення з неї суми за предметом позову не вбачає.

Представник відповідача (2), з позицією якої погодилася її довірителька, у задоволенні позовних вимог по відношенню до ОСОБА_2 просила відмовити, з огляду на припинення дії поруки за кредитними зобовязаннями позичальника, оскільки у відповідності з п.п. 5.1. договору поруки від 04.04.2008 вказаний вид забезпечення виконання зобовязань припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Так як всі зобовязання за кредитним договором мали бути виконані до 03.04.2011, тому поручитель міг відповідати за виконання таких зобовязань лише у випадку предявлення банком до нього вимоги протягом шести місяців від вищевказаної дати, що відповідає положенням частини четвертої ст. 559 Цивільного кодексу України. Оскільки вказаного банківською установою зроблено не було, то жодного обовязку нести відповідальність за зобовязаннями позичальника, поручитель нести не може.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

На підставі укладеного 04 квітня 2008 року кредитного договору за №15-502/288 (надалі Кредитний договір, а.с. 5-6) між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (Статут, а.с. 18) (надалі Банк) та ОСОБА_1 (надалі - Позичальник), Банк надав Позичальнику кредит у сумі 10000 грн., а Позичальник зобовязалася повернути зазначену суму коштів, а також плату за користування кредитом.

Фактичне отримання Позичальником кредитних коштів підтверджується підписаними останньою розпискою держателя картки та меморіальним ордером від 04 квітня 2008 №2680106 (а.с. 9).

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 04.04.2008 року між Банком та ОСОБА_2 (надалі Поручитель) був укладений договір поруки №288-1 (надалі Договір поруки), у відповідності до умов якого, Поручитель зобовязалася відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору (а.с. 8).

У відповідності з п.п. 5.1. Договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобовязання за Кредитним договором відповідачами не виконані.

Заборгованість Позичальника станом на 15 вересня 2016 (розрахунок, а.с. 14-17) за предметом позову у сумі 49862,48 грн. (в т.ч. 12350 грн. - комісія, 12581,24 грн. відсотки, 24931,24 грн. пеня за період з 16.09.2015 по 15.09.2016 року), підтверджена належними доказами відповідно до вимог

ст.ст.57-60 Цивільного процесуального кодексу України та відповідачами не спростована.

При цьому, суд приймає до уваги також те, що відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Так, частиною першою ст. 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Оскільки з часу ухвалення судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 березня 2010 (а.с. 11) правовідносини сторін Кредитного договору не припинилися, вимоги Банку в частині стягнення з Позичальника суми за предметом позову, є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову відносно відповідача (2) з огляду на наступне.

У відповідності з п.п. 5.1. Договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя.

Положеннями частини першої ст. 543 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до частин першої та другої статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Поряд з цим, за частиною першою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Отже, визначення судового наказу як особливої форми судового рішення свідчить про те, що кредитор за наявності підстав має право на дострокове стягнення всього кредиту в судовому порядку за спрощеною процедурою (судовим наказом).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобовязання до настання строку виконання, визначеного договором.

Так, згідно із частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналіз змісту вищевказаних положень свідчить про те, що у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання (дострокове виконання основного зобовязання), звернувшись до суду з вимогою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня видачі судового наказу або з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, як дата дострокового повернення всього кредиту.

Судом установлено, що у звязку з порушенням боржниками строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за Кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право та звернувся до суду з вимогою про видачу судового наказу.

Судовим наказом від 30 березня 2010 року (а.с. 11) Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області солідарно стягнуто з відповідачів за даним позовом заборгованість за Кредитним договором у сумі 20612,61 грн.

З урахуванням зазначених правових норм суд виходить з того, що передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись з 31 березня 2010 року, та оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя ОСОБА_2 більше ніж через шість місяців (05 жовтня 2016 року) після настання строку виконання зобовязань, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинила свою дію.

Даний висновок суду у повній мірі узгоджуються з позицією Верховного Суду України, яка зазначена у постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-41цс14.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із стягненням суми за предмету позову виключно з відповідача (1) та відмовою у задоволенні позову по відношенню до відповідача (2).

Судові витрати по справі у сумі 1378 грн. (а.с. 1) підлягають віднесенню на відповідача (1) відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 41, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Мукачево Закарпатської області, вул. Тургенєва, 11/2, код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (рахунок №1026 в Національному банку України, МФО 300001, ) суму 49862,48 грн. (сорок девять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 48 коп.) (в т.ч. 12350 грн. - комісія, 12581,24 грн. відсотки, 24931,24 грн. пеня за період з 16.09.2015 по 15.09.2016 року) заборгованості за кредитним договором від 04.04.2008 року №15-502/288, а також суму 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) у відшкодування судових витрат.

3. У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми 49862,48 грн. - відмовити.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Кость

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 22.11.2016.