У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції (далі - другий ВДВС Тернопільського МУЮ) про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди.

Посилалася на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2012 року колишнього старшого державного виконавця другого ВДВС Тернопільського МУЮ ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України, та засуджено до двох років обмеження волі із позбавленням права працювати на посадах, пов'язаних з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на один рік шість місяців і звільнено від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності. Під час розгляду кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_7, перебуваючи на посаді старшого державного виконавця другого ВДВС Тернопільського МУЮ, зловживаючи своїм службовим становищем та діючи в інтересах фінансової установи - кредитної спілки «Кредит-ФОС», без рішення суду на відчуження будинку та дозволу органу опіки і піклування, не перевіривши наявність у боржника ОСОБА_6 іншого майна, а також прав на будинок інших осіб, підготував документи та передав їх до Тернопільської філії Спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України (далі - СДП «Укрспецюст») для проведення реалізації на прилюдних торгах житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що належав на праві власності ОСОБА_6, чим завдав їй майнової шкоди на суму 22 253 грн і порушив права та інтереси малолітніх дітей, що там проживали та були зареєстровані. У межах кримінальної справи ОСОБА_6 було визнано потерпілою, однак вона цивільний позов не заявляла. Враховуючи викладене, позивачка просила витребувати від ОСОБА_8 на її користь житловий будинок по АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду, яку оцінила у 100 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 будинковолодіння АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 8 500 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави судовий збір у розмірі 458 грн 80 коп.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 грудня 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2014 року в частині витребування майна скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що діями державного виконавця порушені права позивача, оскільки її житловий будинок вибув з її власності неправомірно, внаслідок злочинних дій ОСОБА_7

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині витребування майна, посилався на те, що суд першої інстанції не залучив до розгляду справи ОСОБА_8 як співвідповідача та вирішив про її права без її участі.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2012 року колишнього старшого державного виконавця другого ВДВС Тернопільського МУЮ ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України, та засуджено до двох років обмеження волі із позбавленням права працювати на посадах, пов'язаних з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на один рік шість місяців і звільнено від відбування покарання у зв'язку із закінченням строків давності (а. с. 5−9).

При розгляді кримінальної справи встановлено, що ОСОБА_7 перебував на посаді старшого державного виконавця другого ВДВС Тернопільського МУЮ, зловживаючи своїм службовим становищем та діючи в інтересах фінансової установи - кредитної спілки «Кредит-ФОС», без рішення суду на відчуження будинку та дозволу органу опіки і піклування, не перевіривши наявність у боржника ОСОБА_6 іншого майна, а також прав на будинок інших осіб, підготував документи та передав їх в СДП «Укрспецюст» для проведення реалізації на прилюдних торгах житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що належав на праві власності ОСОБА_6

Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 16666089 від 24 січня 2014 року, виданою Реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, загальною площею 89,5 кв. м, житловою площею 45,2 кв. м, вартістю 78 327 грн, належить ОСОБА_8 на праві власності на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, НОМЕР_1 за реєстровим номером № 1556, 27 липня 2006 року, виданого Тернопільською районною державною нотаріальною конторою (а. с. 29).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до другого ВДВС Тернопільського МУЮ про відшкодування шкоди шляхом повернення їй спірного житлового будинку.

15 квітня 2014 року представник позивача надав суду клопотання про залучення як співвідповідача ОСОБА_8 (а. с. 37).

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Згідно із ст. 168 ЦПК України заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, розглядаються судом після того, як буде заслухана думка решти присутніх у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, про що постановляється ухвала. Ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання не перешкоджає повторному його заявленню з інших підстав.

Відповідно до довідки, складеної секретарем судових засідань від 15 квітня 2014 року, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання (а. с. 38).

Із журналу судового засідання від 29 квітня 2014 року не вбачається, що суд заслухав думку представника позивача щодо підтримання чи не підтримання клопотання про залучення як співвідповідача ОСОБА_8, а також не вбачається, як суд вирішив клопотання. Суд в цей же день постановив рішення (а. с. 40).

Прослухати фіксацію судового засідання від 29 квітня 2014 року не вбачається можливим, оскільки відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання від 29 квітня 2014 року, відтворити звукозапис не вдалося, у зв'язку з технічною несправністю звукозаписувального пристрою «Оберіг» (а. с. 41).

Таким чином, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не вирішив клопотання позивача про залучення співвідповідача ОСОБА_8 та не залучив її як співвідповідача, оскільки ні копії позовної заяви та доданих до неї документів, ні судової повістки ОСОБА_8 не направлялося.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: 1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; 2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; 3) змінити рішення; 4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Отже, чинним цивільним процесуальним кодексом України не передбачено право суду апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, на якій стадії розгляду справи суд першої інстанції залучив в якості співвідповідача ОСОБА_7 або замінив неналежного відповідача - другий ВДВС Тернопільського МУЮ - на належного - ОСОБА_7

Також заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неправильного вирішення апеляційним судом питання розподілу судових витрат, оскільки ОСОБА_6 звільнена від сплати судового збору на підставі 4 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому кошти, стягнуті у дохід держави, не можуть бути стягнути з позивачки на користь відповідача.

Таким чином, при ухваленні рішення суд першої інстанції не визначився з колом осіб, які мають брати участь у справі, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а апеляційний суд позбавлений права направити справу на новий розгляд для вирішення цього питання, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2014 року, додаткове рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 10 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік