Справа № 751/5330/15-ц Провадження № 22-ц/795/735/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Косач І. А. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.,
суддів:Бечка Є.М., Лакізи Г.П.
при секретарі:Покладі Д.В., Бивалькевич Т.В.
за участю:ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7, представника ОСОБА_8 адвоката Максімової Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ у натурі житлового будинку,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду Чернігівської області з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2016 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ у натурі житлового будинку відмовлено.

На думку ОСОБА_6 при постановленні рішення судом першої інстанції допущені порушення вимог ст.213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що пунктом 2.22 ДБН В 2.2 - 15, затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 року №175 визначено тип квартир у залежності від кількості житлових кімнат і їх площі у житлових будинках другої категорії і не є категоричною мінімальною нормою - 30 кв. м. - квартири. По іншим інвентаризаційним одиницям квартири - спальня, кухня, санвузол - встановлені мінімальні розміри. Спірна квартира розташована у житловому будинку блокового типу, у якому всі квартири мають окремий вихід, а статус такого житла урегульований ст.380 ЦК України.

ОСОБА_6 зазначає, що відсутність у сторін права на земельну ділянку для обслуговування будинку не є перешкодою для поділу квартири тому, що між співвласниками склався певний порядок користування земельною ділянкою, половина якої знаходиться у її користуванні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_6 та її представника, представника ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 22.08.1994 року, Чернігівське спеціалізоване управління «Хіммонтаж № 13» посвідчує, що за адресою: АДРЕСА_1 в цілому дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_10 та членам його сім'ї ОСОБА_6 в рівних частинах (а.с.4).

Згідно з витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_6, має у власності в квартирі АДРЕСА_2 1/2 частину квартири (а.с.5).

Відповідно до договору довічного утримання (догляду) від 18.07.2006 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_8 має у власності в квартирі АДРЕСА_3 1/2 частину квартири (ас.55-58).

Технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3, який виготовлено станом 09.12.14., визначено, що вказана квартира має загальну площу - 53,7 кв.м, житлову площу - 34,4 к.м., квартира є трикімнатною та складається з наступних приміщень: 1-І комора площею 5,4 кв.м, 1-ІІ санвузол площею 3,4 кв.м., 1-1 кухня площею 10,5 кв.м, 1-3 житлова кімната площею 16,2 кв.м., 1-4 житлова кімната площею 9,4 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 8,8 кв.м (а.с.2-3).

Відповідно до довідки від 16.02.16. № 1010, наданої Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради вбачається, що у них відсутня інформація щодо передачі у власність чи надання у користування земельної ділянки по АДРЕСА_3 (а.с.129). Крім того в довідці від 17.02.16. № 01-09/300, яка надана Управлінням архітектури та містобудування Чернігівської міської ради, вказано, що висновки щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_4 громадянам: ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8 не надавалася (а.с.130).

Відмовляючи в позові ОСОБА_6 про поділ у натурі квартири яка є спільною частковою власністю, суд першої інстанції виходив з того що, відсутня технічна можливість виділення кожному із співвласників у володіння та користування частини спільного майна в натурі яка відповідає розміру їх часток у праві власності, і вимоги позивача можуть призвести до порушення прав відповідача як співвласника спірної квартири. З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Виходячи із змісту ч.1 ст. 356 ЦК України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає одне ціле.

Відповідно до положень ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з положеннями ст.367 ЦК України допускається поділ майна, що є у спільній частковій власності, за яким майно поділяється між усіма співвласниками.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України ,№7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" (з наступними змінами), зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Оскільки між сторонами учасниками спільної часткової власності немає домовленості з приводу реального поділу квартири відповідно до їх часток у праві власності на спільну річ, то ОСОБА_6 якій належить 1/2 частина в зазначеній квартирі маючи на неї правомочності, звернулася до суду про поділ в натурі зазначеної квартири АДРЕСА_5, та визнати за нею право власності в зазначеній квартирі на: санвузол 1-11, площею 3,4 м-2, комору 1-1, площею 5,4 м-2, кухню 1-1 площею 10,5 м-2 та кімнату 1-3 площею 16,2 м-2.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку(квартири) в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком(квартирою), а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку(квартири) відповідно до часток співвласників.

Аналогічне рішення щодо визначальності для виділу частки або поділу будинку в натурі який перебуває у спільній частковій власності має саме розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, було прийняте Верховним Судом України у справі №6-12цс13 від 03 квітня 2013 року.

Відповідно до п.3ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_11 складеного 21 грудня 2015 року за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи № 38-15, поділити в натурі квартиру АДРЕСА_6 неможливо.

Експерт зазначає, що згідно вимог державних будівельних норм, окрема квартира повинна бути площею не менше 30,0 кв.м, з житловою площею не менше 15,0 кв.м, кухнею не менше 7,0 кв.м, та санвузлом не менше 3,8 кв.м. Однак як вбачається з характеристик спірної квартири її загальна площа складає 53,7 кв.м., а отже кожній стороні можливо виділити лише 26,85 кв.м. При поділі в натурі квартири(за варіантом ОСОБА_6.) за адресою: АДРЕСА_3, частки згідно права власності будуть не співрозмірними, частка другої сторони(ОСОБА_8.) в даному випадку буде меншою від ідеальної на 16/100, а зробити прибудову другій стороні для збільшення загальної площі пропонуємої частини (доведення площі квартири до мінімально допустимої площі) не вбачається за можливе, оскільки власникам квартири земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку не надавалася, права власності або оренди на неї у власників квартири відсутнє (а.с.86-99).

Відповідно до відповіді Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради від 20.04.2016 року, Чернігівською міською радою не приймалося рішення щодо передачі у власність чи надання у користування земельної ділянки по АДРЕСА_3 (а.с.180).

Наявні обставини, які були встановлені судом в процесуальному порядку, і можуть використовуватися як докази про наявність фактів, встановлюють факт технічної неможливості поділу в натурі між співвласниками квартири АДРЕСА_2, відповідно до розміру часток співвласників.

При цьому доводи ОСОБА_6 та її представника в засіданні апеляційного суду щодо можливості поділу зазначеної квартири що перебуває у спільній частковій власності, не підтверджені належними та допустимими доказами, і не спростовують висновку суду що поділ спірної квартири відповідно до часток співвласників технічно неможливий, проти такого поділу який пропонує позивач, категорично заперечує представник ОСОБА_8

Таким чином, визначивши правову суть спору, оцінивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що в позові ОСОБА_6, слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, ґрунтується на підтверджених обставинах що мають значення для справи,а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити і залишити рішення без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Також частиною 2 статті 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може звільнити її від сплати судового збору.

Ухвалою судді апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2016 року було відстрочено ОСОБА_6 сплату судового збору 1690 грн.79 коп., на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на довідку видану ОСОБА_6 з управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові, що вона одержує пенсію за віком у розмірі 1317 грн. 26 коп., та довідки №183 виданої Комунальним лікувально-профілактичним закладом Чернігівський облонко-диспансер, що ОСОБА_6 перебуває на обліку з тяжким захворюванням, колегія суддів враховуючи незадовільний(скрутний) майновий стан позивача, вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.82 ч.3, ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_6 від оплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: