АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3580/16 Головуючий 1-ї інстанції Сиротников Р.Є.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням останніх уточнень просила: 1. визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки №34 та дачного будинку, розташованих на території садового товариства «Ювілейне» (надалі СТ «Ювілейне») в м. Харкові; 2.визнати земельну ділянку №34 та дачний будинок, які розташовані на території СТ «Ювілейне» в м. Харків, спільною сумісною власністю подружжя; 3.визнати недійсним передачу дольового внеску ОСОБА_3 на гаражний бокс №516, що знаходиться на території гаражного кооперативу «Москвич» (надалі ГК «Москвич») в м. Харкові; 4.визнати гаражний бокс №516, розташований на території ГК «Москвич» в м. Харкові спільною сумісною власністю подружжя; 5.розділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2; 6.визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири №122 у будинку №18, розташованого по вулиці Командарма Корки в м. Харкові; 7.визнати за позивачем право власності на 1/2 частину гаражного боксу №4207, що розташований на території гаражно-будівельного кооперативу «Північна Салтівка» (надалі ГБК «Північна Салтівка») і належить на праві приватної власності згідно договору від 14.08.2000року; 8.визнати за позивачем право власності на 1/2 частину гаражного боксу №516, що розташований на території ГК «Москвич» та знаходиться на праві приватної власності відповідно до договору від 22.07.2003року; 9.визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки №196, загальною площею 0,0400га, що знаходиться в м. Севастополь на території садового товариства «Теремок» (надалі СТ «Теремок»); 10.визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки №86, загальною площею 0,0400га, що знаходиться в м. Севастополь, на території СТ «Теремок»; 11.визнати за нею право власності на 1/2 частину дачної ділянки №34, квартал №5, площею 669кв.м, що знаходиться на території СТ «Ювілейне»; 12.визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири №122 у будинку №18, розташованого по вулиці Командарма Корки в м. Харкові; 13.визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину гаражного боксу №4207, що розташований на території ГБК «Північна Салтівка» та знаходиться на праві приватної власності відповідно до договору від 14.08.2000року; 14.визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину гаражного боксу №516, що розташований на території ГК «Москвич» та знаходиться на праві власності відповідно до договору від 22.07.2003року; 15.визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину дачної ділянки №34, квартал №5, площею 669кв.м, що знаходиться на території СТ «Ювілейне» 16.визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки №196, загальною площею 0,0400га, що знаходиться в м. Севастополь, на території садового товариства «Теремок»; 17.визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки №86, загальною площею 0,0400га, що знаходиться в м. Севастополь, на території СТ «Теремок».

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що сторони з 10.01.1997року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу ними на спільні кошти було придбане вищеперелічене майно. На теперішній час вона з відповідачем мирним шляхом не домовилась про порядок поділу нерухомого майна. Зараз відповідач проживає окремо і всі правовстановлюючі документи на придбане подружжям в період шлюбу майно знаходяться у нього. З метою надання доказів у підтвердження заявлених вимог, до гаражних кооперативів та садових товариств були надіслані адвокатські запити. Так, згідно відповіді керівника ГК «Москвич» за №31/14 від 02.07.2014року, відповідач передав громадянину ОСОБА_3 право дольового внеску на гаражний бокс №516. Отже, спільне сумісне майно відповідачем було відчужено без її відома. Окрім того, керівник ГК «Москвич» повідомив, що в матеріалах справи ГК «Москвич» знаходиться письмовий документ, який написаний нібито нею, та в якому значиться про її згоду на продаж гаражного боксу №516. Проте, дані обставини не відповідають дійсності, цей документ є підробкою і з цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів. Стосовно іншого майна, земельної ділянки з розташованим на ній дачним будинком, вона також зверталася до керівника СТ «Ювілейне», проте керівник відмовилась давити відповідь на отриманий адвокатський запит, однак на словах сказала, що земельна ділянка №34 з побудованим на ній дачним будинком вже не знаходиться у власності відповідача по причині відчуження даної нерухомості. Повторно направлений адвокатський запит на адресу товариства, було залишено без відповіді. Позивач зазначає, що отримана інформація дає їй підстави вважати, що в період шлюбу з відповідачем, останнім без її згоди відчужено два об'єкти спільної сумісної власності, а саме гаражний бокс №516, що знаходився на території ГК «Москвич» та земельна ділянка №34 з розташованим на ній дачним будинком, що є істотним порушенням її прав, а тому просить визнати ці угоди недійсними.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість, просили відмовити у його задоволенні.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири №122 у будинку №18, розташованого по вулиці Леся Сердюка (бувша - вул. Командарма Корки) в місті Харкові.

В іншій частині в позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осі, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що з 10.01.1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Як свідчать матеріали справи, під час шлюбу ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 09.03.2000року, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим №1314, придбав у власність квартиру №122 в будинку №18, що розташований по вулиці Командарма Корка в місті Харкові (а.с.92-93).

З урахуванням того, що вказана квартира придбана подружжям в 2000 році, тому судом до даних правовідносин правильно застосовані норми КпШС УРСР, які були чинними на той час.

Відповідно до положень ст.22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 23 цього кодексу визначено порядок укладення подружжям угод щодо спільного майна. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

В разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ст.28 КпШС УРСР).

Аналогічні положення містять норми СК України, який набрав чинності з 01.01.2004року.

Відповідно до положень ст.61 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч.1-3 ст.65 СК України).

Згідно розяснень, які містяться у п.п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжями, а при недосягнення згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Так, частинами 1, 2 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч.1 ст.70 ч.1 ст.71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно вимог ч.3 ст.368, ч.1 ст.357 та ч.2 ст.372 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Оскільки, вищезазначена квартира була придбана в період шлюбу на імя чоловіка ОСОБА_2, тому суд при її поділу правильно визначив частку ОСОБА_1 як 1/2ч.

Окрім вищеназваної квартири, предметом заявленого позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки №34 та дачного будинку, розташованого на території садового товариства «Ювілейне» в м. Харкові, визнання недійсним передачу дольового взносу на гаражний бокс №516, що знаходиться на території гаражного кооперативу «Москвич» в м. Харкові, громадянину ОСОБА_7, та поділ двох гаражних боксів та двох земельних ділянок.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України)

Будь-яких доказів на підтвердження того, що сторонами за час перебування у шлюбі, було придбано у власність інші обєкти нерухомості, та що право власності на них оформлено та зареєстровано у встановленому законом порядку, позивачем ні суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України є її обовязком.

Окрім того, позивачем не надано доказів, що в період перебування в шлюбі відповідачем вчинялись будь-які дії щодо відчуження гаражних боксів та земельних ділянок. Так, із відповідей, що були отримані на адвокатські запити вбачається, що відповідач дійсно був членом гаражних кооперативів та садівничих товариств, мав у користуванні гаражі та земельні (дачні) ділянки, але даних, на підставі яких правовстановлюючих документів він володів цим майном, чи була проведена їх реєстрація в установленому законом порядку, як і відомостей щодо укладення ним угод з відчуження цього майна позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Твердження ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 незаконно передав свій дольовий внесок на гараж в ГК «Москвич» нічим не підтверджуються.

Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності на 1/2 частину спірного майна за відповідачем, суд першої інстанції вірно зазначив, що діючим цивільно-процесуальних законодавством не передбачена можливість заявляти позивачем вимоги в інтересах відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд в даному випадку дійшов обґрунтованого висновку, що в порядку розподілу спільного майна подружжя поділу підлягає лише квартира №122 в будинку №18, розташованого по вулиці Командарма Корка в місті Харкові і, що за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 її частину.

Оскільки щодо іншого майна, що заявлено до розподілу, позивачем не надано доказів у підтвердження його придбання у власність сторонами в період шлюбу, тому відсутні підстави для його поділу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -