Справа №303/2951/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець РВ ДВС Мукачівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у районному відділі ДВС знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-245, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 19.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 27550,00 грн. боргу. Вказує на те, що боржником не вчинено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, рішення суду не виконується, що свідчить про те, що остання ухиляється від сплати заборгованості. Тому, просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон.

Від державного виконавця РВ ДВС Мукачівського МРУЮ ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про розгляд подання без участі державного виконавця. Подання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Враховуючи вищенаведене, вивчивши та дослідивши матеріали подання, суд дійшов до наступного висновку.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Частина 1 ст. 377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Крім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Відповідно до п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що 21.04.1997 року Мукачівським районним судом Закарпатської області по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу прийто рішення відповідно до якого вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 27250 грн. боргу та 300 грн. моральної шкоди. В подальшому ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17.07.2007 року по вищевказаній цивільній справі визнано ОСОБА_1 правонаступником ОСОБА_3 у виконавчому провадженні. Також встановлено, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2015 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 49452677 з виконання виконавчого листа № 2-245, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 19.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 27550,00 грн. боргу. Відповідно до постанови державного виконавця від 16.05.2016 року було замінено сторону виконавчого провадження з боржника ОСОБА_3 на боржника ОСОБА_1

Також з матеріалів подання вбачається, що державний виконавець вчиняв дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу. Так державним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника, направлено запити до відповідних установ. З відповідей, які надійшли державному виконавцю вбачається, що право власності на нерухоме майно за боржником не зареєстровано, транспортні засоби відсутні. Відповідно до акту державного виконавця від 16.05.2016 року за адресою проживання боржника ніхто не проживає.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за межі України слід задовольнити, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи , що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», а тому наявні правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України»,-

У Х В А Л И В:

Подання задовольнити.

Обмежити у праві виїзду громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України до виконання нею зобовязань покладених на неї рішенням Мукачівським районним судом Закарпатської області від 21.04.1997 року про стягнення на користь ОСОБА_4 27550,00 грн. боргу.

Копію ухвали надіслати до Державної прикордонної служби України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.М.Заболотний