Справа № 444/2950/13 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/1852/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4

представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділу Дерземагенства у Жовківському районі, ОСОБА_7, Відділу Державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції, Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» в особі філії 14 ПП «Нива-В.Ш.», ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання недійсним прилюдних торгів і протоколу про проведення прилюдних торгів щодо реалізації земельної ділянки та незавершеного будівництва розташованого на ній, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 11.03.2012 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки та незавершеного будівництва на ній із незаконного чужого володіння, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсними прилюдні торги та протокол про проведення прилюдних торгів щодо реалізації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та незавершеного будівництва, розташованого на ній.

Визнано недійсним Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 11 вересня 2012 року, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., зареєстроване в реєстрі за №1760 щодо земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та незавершеного будівництва, розташованого на ній.

Витребувано земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, кадастровий номер НОМЕР_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржила відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивач у своєму позові та у заяві про збільшення позовних вимог не вказує жодних підстав недійсності прилюдних торгів. Вказує, що дії державного виконавця при проведенні виконавчих дій, зокрема, і з організації проведення спірних прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження, який жодним із учасників даного судового процесу так і не реалізовувався. Посилається на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, у визначених законом порядку та у строки, вказані у цьому договорі, так і не був зареєстрований, як і договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного житлового будинку, укладений між цими ж сторонами. Вказує, що як вбачається з відмітки на державному акті про право власності на земельну ділянку, виданного ОСОБА_7, нотаріусом зроблено відмітку про відчуження земельної ділянки 09.12.2011р. Наявна і відмітка реєстрації в поземельній книзі, однак жодних відомостей та відміток щодо державної реєстрації державного акту за наявних внесених змін про нового власника у матеріалах справи не міститься, а отже доводи позивача щодо здійснення належної державної реєстрації прав власності на земельну ділянку не відповідають дійсності.

Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог щодо незавершеного будівництва, розташованого на спірній земельній ділянці, не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 травня 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, остання придбала земельну ділянку площею 0,0684 га за адресою: АДРЕСА_1, а також розташований за вказаною адресою незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складає 10 %, згідно з договором купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництвом житлового будинку від 01 травня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Книш Г.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 1136.

06 вересня 2011 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_7 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 183 т.1), в тому числі описано і арештовано спірне майно: об'єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку площею 0,0684 га, за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 188 т.1).

Вказані дії державної виконавчої служби були здійснені на виконання виконавчого листа № 1-47/2010 від 17.10.2010р., виданого Залізничним районним судом м. Львова за результатами розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст. 307 КК України, згідно якого суд присудив конфіскувати в дохід держави все особисте майно засудженої ОСОБА_7

29 серпня 2012 року об'єкт незавершеного будівництва готовністю 10 % та земельна ділянка площею 0,0684 га за адресою: АДРЕСА_1, були реалізовані на прилюдних торгах ОСОБА_8, що підтверджується Протоколом № 1412047 1 проведення прилюдних торгів з реалізації конфіскованого нерухомого майна за ціною 24300,00 грн. (а.с.143 т.1).

Протокол №1412047-1 від 29.08.2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації конфіскованого нерухомого майна затверджений директором філії 14 ПП Нива-В.Ш., підписаний ліцитатором і переможцем торгів (а. с. 34 т.2).

На підставі вказаного протоколу ОСОБА_8 видано Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 11 вересня 2012 року, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р.Т., зареєстроване в реєстрі за №1760 щодо земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та незавершеного будівництва, розташованого на ній (а.с. 97-98 зворот т.1).

27 березня 2013 року ОСОБА_8 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, готовністю 10%, у АДРЕСА_1; та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0684 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Порядок реалізації арештованого нерухомого майна врегульовано Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та чинним на час проведення оспорюваних прилюдних торгів Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. № 68/5, а тому порушення даних норм є підставою визнання прилюдних торгів недійсними.

До підстав визнання прилюдних торгів недійсними відносяться, зокрема, порушення порядку проведення прилюдних торгів, порушення вимог з організації, безпосереднього проведення та оформлення результатів прилюдних торгів, які є суттєвими і вплинули на формування результатів прилюдних торгів, а також продаж майна боржника.

Що стосується порушень допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24.10.2012 року у справі № 6-116цс12 та від 26.12.2012 року у справі № 6-140цс12 і відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, тому підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді даної справи.

Виходячи з правового аналізу частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 слід дійти висновку про те, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього строку обов'язковою умовою призначення і проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, є порушенням частини пятої статті 58 Закону України та підставою для визнання таких торгів недійсними.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-147цс14 і згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, тому підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції і не погодитись з цим висновком у судової колегії немає підстав.

Судом встановлено, що прилюдні торги були проведені 29 серпня 2012 року за ціною, визначеною суб'єктами оціночної діяльності станом на 01 вересня 2011 року (а.с. 171 т.1) та станом на 31 жовтня 2011 року (а.с.166-167 т.1), тобто від дня підписання звітів до дня проведення прилюдних торгів пройшло більше шести місяців, що є порушенням частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" та підставою для визнання таких торгів недійсними.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовної вимоги про визнання недійсними прилюдних торгів та протоколу про проведення прилюдних торгів щодо реалізації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та незавершеного будівництва, розташованого на ній, а також позовної вимоги про визнання недійсним Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 11 вересня 2012 року як похідної позовної вимоги.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час укладення договору купівлі-продажу та внесення змін до нього) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з п. «а» ч. 2 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності за такою угодою.

Частиною 6 ст. 126 ЗК України встановлено, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених ч. 2 цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує документ, робить відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

У разі набуття права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою таке посвідчувалось не державним актом, а відповідною цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, установленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2011 року між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 травня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М., згідно з умовами якого пункт 8 договору купівлі-продажу земельної ділянки викладено в наступній редакції: «Право власності покупця згідно ст. 126 ЗК України посвідчуватиметься цим договором, додатком до якого є державний акт про право власності на земельну ділянку, реквізити якого зазначено в п. 1 цього договору, з відмітками про відчуження земельної ділянки, вчиненими в порядку, встановленому чинним законодавством, нотаріусом та органом, що здійснює державну реєстрацію земельної ділянки (а у випадку його заміни покупцем - новий державний акт на право власності на земельну ділянку).

09 грудня 2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу здійснено запис про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_5, а 22 грудня 2011 року Управлінням Держкомзему у Жовківському районі Львівської області - реєстрацію вказаних змін в Поземельній книзі.

Відповідно до п.п. 14, 33, 35, 37 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги. Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку. Витяг щодо відомостей про право власності на земельну ділянку є дійсним протягом трьох місяців з моменту його видачі, крім витягу для оформлення права на спадщину, що видається спадкоємцям за письмовим запитом нотаріуса.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст. ст. 125,126 ЗК України (у редакції Закону України від 05.03.2009 р. N 1066-VI) право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, кадастровий номер НОМЕР_1 у ОСОБА_5 виникло з моменту державної реєстрації цього права в Поземельній книзі, тобто з 22.12.2011 року.

Колегією суддів встановлено, що на час проведення прилюдних торгів ОКП «БТІ та ЕО» надало інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно майна ОСОБА_7 від 08.06.2011 року (а.с. 190 т.1), від 01.02.2012 року та від 13.02.2012 року (а.с. 153-157 т.1). Згідно листа Грядівської сільської ради від 30.05.2011 року № 163 Грядівська сільська рада повідомила, що у власності ОСОБА_7 є земельна ділянка по вул. Є. Коновальця, 14, площею 0,0684 га (а.с. 193 т.1).

На час проведення прилюдних торгів чинний на час їх проведення витяг (інформаційна довідка) із Поземельної книги щодо відомостей про право власності на об'єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,0684 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1, не надавався.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернулася до Реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції Львівської області, проте їй було відмовлено у задоволені Заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), оскільки державний реєстратор встановив, що заявлене право вже зареєстроване, що підтверджується рішенням про відмову у задоволенні заяви №3619137 від 03 липня 2013 року (а.с. 11 т.1).

Статтею 387 ЦК України надано власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-117цс12, оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Згідно роз'яснень, викладених у п.22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.02.2014року № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договірів з порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15 норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М., зареєстрований в реєстрі за №213, та визнання за ОСОБА_5 права власності на вказану земельну ділянку та правомірно задовольнив позовну вимогу про витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними у матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська