Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/4336/15 Головуючий у 1 інстанції: Андрущенко О.Ю.
Провадження № 22-ц/778/2222/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В. суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Токмацького районного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, ГУМВС України в Запорізькій області про визнання права на відшкодування шкоди, завданої органами досудового розслідування, прокуратури і суду, скасування постанови слідчого, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

20.11.2015р. до Токмацького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання права на відшкодування шкоди, завданої органами досудового розслідування, прокуратури і суду, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, скасування постанови слідчого від 10.12.2013р. про відмову у відшкодуванні шкоди, завданої притягненням позивача до кримінальної відповідальності та зобов'язання публічно вибачитися.

27.11.2015р. позивачем надано до суду заяву про заміну відповідачів на належного відповідача - Державну казначейську службу України.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, подавши позовну заяву до держави Україна, просив відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 600 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. за притягнення до кримінальної відповідальності у періоді з 05.03.2002 р. по 13.07.2013р., скасувати постанову слідчого Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області від 10.12.2003р. про відмову у відшкодування шкоди, завданої притягненням до кримінальної відповідальності, та зобов'язати публічно вибачитися.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу судді першої інстанції скасувати та направити справу до

Токмацького районного суду Запорізької області для відкриття провадження по даній справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2, суддя виходив із того, що іншими рішеннями судів, які набрали законної сили, вже вирішені всі позовні вимоги, які заявлені позивачем в цьому позові до цього ж відповідача та з тих же підстав.

Вказані висновки суду відповідають матеріалам справи, з яких вбачаються такі обставини.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала про закриття провадження у справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Із позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що позивач заявив позовні вимоги про визнання постанови слідчого Войтенка А.В. від 10 грудня 2003 року незаконною та не чинною по факту встановлення притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченого за ч. 2 ст. 358 КК України і скасувати її; визнати право виправданого ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної і моральної шкоди; відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 600 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., заподіяну внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, які полягали у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, перебування під слідством, обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд в ході досудового слідства з 05 травня 2002р. по 13.07.2012р.; зобов»язати керівництво відповідачів публічно вибачитись перед оправданим ОСОБА_2

У відповідності до ч. 1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст. 1176 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З наданих до апеляційного суду матеріалів та з Реєстру судових рішень вбачається, що за чисельними позовами ОСОБА_2, які виникли з приводу незаконних дій органів досудового слідства, що полягали у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, перебуванні під слідством, обранні запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд в ході досудового слідства з 05 травня 2002р. по 13.07.2012р., проведені судові розгляди та ухвалені судові рішення.

Так, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року змінено рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2013р. у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна, Токмацького міжрайонного прокурора Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дій органів досудового слідства, прокуратури, яким позовні вимоги ОСОБА_2 частково задоволені - за рахунок Державного бюджету України на його користь стягнуто у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 358 КК України, 156 846 грн.

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.12.2015р. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190 КК України стягнуто 19 200 грн.

Всі викладені обставини та підстави для відшкодування шкоди в обох позовах, які вирішені вищезазначеними рішеннями, є однаковими, а спричинена шкода стягується з держави в особі Державної казначейської служби України.

В лютому 2015р. позивач ОСОБА_2 знову звернувся з позовом про визнання його права на відшкодування шкоди, в якому вказував про незаконні дії органів досудового слідства з притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України у період з 05.03.2002р. по 16.05.2003р., в якому просив визнати незаконною постанову слідчого від 10.12.2003р. і скасувати її, стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 138 705 грн. та моральну шкоду у сумі 300 000 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2015р., закрито провадження у справі за позовними вимогами про скасування постанови слідчого від 10.12.2003р. та стягнення матеріальної шкоди, у іншій частині позовних вимог відмовлено.

У липні 2015р. ОСОБА_2 знову звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом про незаконне порушення відносно нього кримінальної справи за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ст.. 190 ч. 4 КК України, слідство у якій тривало 15 місяців та постановою слідчого від 16.05.2003р. її було закрито за п. 2 ч. 6 КПК України. Просив визнати незаконною винесену слідчим Войтенко А.В. постанову від 10.12.2003р. про відмову в задоволенні його заяви про стягнення матеріальної і моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів дізнання та слідства, стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 607 500 грн., оскільки він 15 місяців перебування під слідством був позбавлений можливості отримувати щомісячні доходи у розмірі 1500 євро, а також стягнути на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. за незаконне звинувачення його за ч. 4 ст. 190, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 05 січня 2016р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2016р., закрито провадження у справі в частині скасування постанови слідчого від 10.12.2003р. та відмовлено в позові щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Отже, питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2 незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вже двічі було позитивно вирішено у судовому порядку, а по вимогах щодо стягнення матеріальної шкоди та визнання незаконною та скасування постанови слідчого Войтенка А.В. від 10.12.2003р. закрито провадження у цивільних справах.

Зі змісту вищевказаних рішень судів вбачається, що предметом судового розгляду були всі процесуальні дії та рішення, вчинені працівниками органів досудового слідства та прокуратури, починаючи з 05.03.2002 року - дати порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ст. 15, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, і закінчуючи 28.07.2013 р. - дати винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Отже, доводи скарги про відсутність ознак тотожності позовів є неприйнятними.

Суддя при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за новим позовом ОСОБА_2, пред»явленим в листопаді 2015р., ретельно дослідив вимоги позивача та проаналізував зміст ухвалених судами рішень за його іншими позовами, що випливають з одних і тих же правовідносин, та правильно визначив, що такі вимоги до тих же відповідачів та з тих же підстав вже були предметом розгляду у інших справах, за якими були ухвалені рішення про їх задоволення або відмову або закрите провадження, що унеможливлює повторне звернення до суду.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність застосування суддею положень п.п. 2,3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Токмацького районного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

Кочеткова І.В.