Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу голови правління Кредитної спілки "Шанс-Плюс" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки "Шанс-Плюс" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2016 року у задоволенні позову Кредитної спілки "Шанс-Плюс" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано вимоги ст. ст. 553-559 ЦК України та договору поруки №736-13 від 18 грудня 2013 року, якими передбачено, що ОСОБА_1, як поручитель несе повну відповідальність перед позичкодавцем за виконання взятих зобовязань.

Судом також не враховано, що ОСОБА_2, прийнявши спадщину після смерті батька ОСОБА_2, який був позичальником, не повідомив кредитну спілку про прийняття спадщини. Посилається на ст. ст. 1216, 1282 ЦК України, п. 5.6 кредитного договору №436-13 від 18 грудня 2013 року та зазначає, що спадкоємець боржника за кредитним договором, який прийняв спадщину, є боржником перед кредитною спілкою в межах одержаного в спадщину майна.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції 18 грудня 2013 року між ОСОБА_3 і кредитною спілкою «Шанс-Плюс» укладено кредитний договір № 736-13, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 5000 грн. з терміном сплати на 18 місяців.

На забезпечення виконання кредитного договору №736-13 між кредитною спілкою «Шанс-Плюс» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №736-13 від 18 грудня 2013 року.

02.04.2014 року ОСОБА_3 помер. Свідоцтво про смерть серія І-ГЮ №154718.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 02 квітня 2014 року заборгованість за кредитним договором відсутня.

Після смерті ОСОБА_3, на підставі заяв спадкоємців за законом-сина ОСОБА_4 (заява про прийняття спадщини) та дружини ОСОБА_1 (заява про відмову від спадщини) заведено спадкову справу №93/2014 (а.с.93).

За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки.

Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

За змістом ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

На підставі ч. 1 ст. 608 цього Кодексу зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

З результатів аналізу вказаних статей вбачається, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, в порядку спадкування обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6 - 18 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Таким чином на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

ОСОБА_1 як поручитель згоди забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником не дала.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині відповідальності поручителя, оскільки за змістом статті 559 ЦК України та відповідно до роз'яснень, викладених у п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, порука припинилась зі смертю боржника.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до спадкоємця боржника суд першої інстанції виходив з того, що до ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_3 перейшли усі права та обовязки іпотекодавця за договором іпотеки від 07.06.2007 року, який забезпечує виконання зобовязання за іншим кредитним договором, а доказів наявності іншого майна у спадкоємця позивач суду не надав.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Разом з тим, положення статті 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право та не є строком позовної давності.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Із матеріалів справи вбачається що позивачу стало відомо про смерть спадкодавця 22 квітня 2014 року, що вбачається зі змісту позовної заяви, у яких позивач зазначає про звернення 22 квітня 2014 року до Кредитної спілки поручителя про смерть позичальника та зобовязання надати копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3, а також копією запрошення поручителю ОСОБА_1, щодо врегулювання спору (а.с.12), проте вимоги до спадкоємців предявив лише 05 березня 2015 року (а.с.20), тобто з пропуском передбаченого ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду в частині відповідальності спадкоємця постановлене з порушення норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.ст. 1281,1282 ЦК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу голови правління Кредитної спілки «Шанс-Плюс» задовольнити частково.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати.

У задоволенні позову Кредитної спілки "Шанс-Плюс" до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: