Справа № 563/300/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2016 року Корецький районний суд
в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.
секретар судового засідання Степанюк Л.В.
за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_2 звернулась до суду позовом, вказуючи, що вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 29 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Внаслідок дій ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої стегнової кістки на межі середньої третини та верхньої третини із зміщенням, закритого перелому верхньої третини плечової кістки із зміщенням, які відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоровя. У звязку із чим тривалий час перебувала на лікуванні. Від самого початку лікування матір відповідача частково повертала витрачені нею кошти на лікування, забираючи при цьому у неї чеки за придбання ліків. Але після того, як стала на ноги і перестала потребувати сторонньої допомоги, то відшкодування заподіяної шкоди припинилось.
За час лікування у медичних закладах нею було затрачено кошти у розмірі 7 258 грн. 70 коп.
Злочинними діями відповідач також наніс їй значну моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю, душевних стражданнях, був порушений нормальний спосіб життя.
А тому, просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 7 258 грн. 70 коп., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., а також судові витрати.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Також суду додатково пояснив, що позивачу у звязку з отриманням тілесних ушкоджень було надано соціально-правовий статус інваліда ІІ групи, внаслідок чого її було звільнено з державної служби інспектора фіскальної служби. На утриманні позивача перебуває син ОСОБА_4, який навчається у Національному університеті Державної податкової служби України. Син гуртожитком не забезпечений. В наслідок втрати роботи, здоровя та працездатності позивач змушена докладати додаткові зусилля для пошуку коштів для оплати навчання та проживання сина ОСОБА_4.
Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив.
За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 29 липня 2015 року (справа №557/767/15-к) ОСОБА_5 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання 2 роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття порання з іспитовим строк в 1 рік 6 місяців. Вирок набрав законної сили.

ОСОБА_3 визнано винуватим в тому, що 31 серпня 2013 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, у світлу пору доби, керуючи технічно несправним легковим автомобілем «М-412», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного спяніння, рухаючись зі швидкістю близько 30 км/год., по проїзній частині вулиці Східної в с.Тучин Гощанського району Рівненської області зі сторони с.Садове в напрямку центру с.Тучин, в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3 пункту 10.1 Правил дорожнього руху, поблизу будинків №№24-26 даної вулиці, проявив неуважність до дорожньої обстановки, заснув за кермом, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, не впорався з керуванням та змінив напрямок руху вліво, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на ліве по ходу руху узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка там знаходилась і небезпеки чи перешкоди для руху водієві не створювала.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді : закритого перелому лівої стегнової кістки на межі середньої третини та верхньої третини із зміщенням, закритого перелому верхньої третини плечової кістки із зміщенням, які відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоровя.

Наведені у вироку обставини щодо вчинення злочину відповідачем ОСОБА_3 відносно особи позивача, заподіяння ним шкоди позивачу в результаті встановлених вироком тілесних ушкоджень доказуванню з огляду на ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають, а є обовязковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, що згідно ч.1 ст.1166 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду України у Постанові №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Згідно із епікризів, позивач ОСОБА_2 періодично знаходилась на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, зокрема: з 24 листопада 2014 року до 08 грудня 2014 року в травматологічному відділенні Корецької ЦРЛ, з 02 лютого 2015 року до 13 лютого 2015 року та з 29 лютого 2016 року до 07 березня 2016 року в Комунальному закладі «Рівненська обласна клінічна лікарня», з 16 листопада 2015 року до 03 грудня 2015 року в Комунальному закладі «Корецька обласна лікарня відновного лікування» з діагнозом: консолідуючий перелом лівого стегна та правого плеча з наявністю металоконструкцій в кістках плеча та стегна, больовий синдром при навантажені на ліву нижню кінцівку, комбінована контрактура правого плечового суглобу з порушенням функції правої верхньої кінцівки.

За час стаціонарного лікування в зазначених медичних закладах ОСОБА_2 на лікування витратила 7 258 грн. 70 коп., що підтверджується відповідними фіскальними чеками.

Підстав згідно із ст.ст.57-59 ЦПК України вважати ці докази неналежними та недопустимими щодо завдання шкоди внаслідок скоєння злочину не має.

Таким чином, встановлені вироком обставини заподіяння позивачу ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та характеру їх локалізації, перебувають в причинному звязку відповідно до тих тілесних ушкоджень відносно яких проведено лікування позивачем.

Враховуючи те, що внаслідок неправомірних дій, відповідачем ОСОБА_3 завдано шкоду позивачу ОСОБА_2, яка у добровільному порядку невідшкодована, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 7 258 (сім тисяч двісті пятдесят вісім) грн. 70 коп. матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Конституція України визначає життя і здоровя людини найвищою соціальною цінністю (ст.3).

Позивач, в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження (середнього ступеня тяжкості), які позбавили її тривалий час вільно рухатися, як наслідок їй надано соціально-правовий статус спочатку інваліда ІІ групи, а згодом інваліда ІІІ групи загального захворювання, перенесла тривалий фізичний біль, який їй був спричинений як під час дорожньо-транспортної пригоди, так і біль під час проведення неодноразових операцій і у реабілітаційний період, який триває і нині, неможливість виконувати фізичну роботу, необхідність постійної сторонньої допомоги і подальшого лікування, страждання з приводу дискомфорту, пригніченості, зміна звичного способу життя. У звязку із чим, втрачено на тривалий час певні соціальні звязки і контакти, а також протиправність поведінки щодо неї полягало в загрозі життю і здоровю, перенесення важкої стресової ситуації, розпач та душевна травма.

За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні передбачені законом підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки шкода завдана здоровю позивача в результаті винних неправомірних дій саме відповідача.

З врахуванням характеру заподіяної шкоди здоровю позивача, глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у звязку з неправомірними діями відповідача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., завданої внаслідок вчинення злочину.

Згідно із положень ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 1 ст.84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підставі договору про надання адвокатської правової допомоги від 14 березня 2016 року адвокат ОСОБА_6 зобовязувався надати правову допомогу ОСОБА_2

Розмір наданої адвокатом ОСОБА_6 правової допомоги ОСОБА_2 становить 3000 грн., що складається: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 1 год., вивчення та правовий аналіз наданих матеріалів 1 год., підготовка позовної заяви 3 год., згідно із розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 згідно журналу судового засідання 31 березня 2016 року, 14, 19 квітня 2016 року та 04 травня 2016 року приймав участь в судових засіданнях в сукупності однієї години.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» установлено з 01 січня 2016 року мінімальну заробітну плату в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Зважаючи на вказане, з врахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України щодо пропорційності задоволених позовних вимог присудженим судовим витратам, часу проведення судових засідань (близько 1 год.), складності та обєм виготовленої позовної заяви, клопотань, заяв, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1500 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати з оплати судового збору за предявлення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Згідно із ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що позивач у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільнений від сплати судового збору, а позов ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди судом задоволено, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в спеціальний фонд Державного бюджету України в сумі 551 грн. 20 коп.

За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. ст.ст.10, 60, 61, 88, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 7 258 (сім тисяч двісті пятдесят вісім) грн. 70 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн., що завдані внаслідок вчинення злочину, а також витрати на оплату судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. та витрати понесених на правову допомогу в розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в спеціальний фонд Державного бюджету України в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп.

В решті позову відмовити.

Відповідачем може бути подана до Корецького районного суду Рівненської області заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Корецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я :