Справа № 147/1072/15-ц Провадження № 22-ц/772/955/2016Головуючий в суді першої інстанції Костюк Г. М.
Категорія 54 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Панасюка О.С.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

представників відповідача Шевчук О.І., Кудирко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: профспілкової організації Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», директора Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» Мариняко Ігоря Івановича, про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2016 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ДП «Тростянецький спиртовий завод» про поновлення її на роботі. З врахуванням змінених позовних вимог (а.с.58-63) просила визнати трудовий договір, укладений 13.05.2015 року між ДП «Тростянецький спиртовий завод» і нею безстроковим. Визнати наказ ДП «Тростянецький спиртовий завод» №18-к від 13.05.2015 року про прийняття її на роботу контролером на КПП за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» в частині визначення строку з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року недійсним. Визнати наказ ДП «Тростянецький спиртовий завод» №65-к від 13.08.2015 року про звільнення її з займаної посади контролер на КПП у зв'язку з закінченням строкового трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України таким, що винесено з порушенням вимог ч.3 ст. 252 КЗпП України та скасувати його. Поновити її на роботі на ДП «Тростянецький спиртовий завод» на посаді контролера КПП з 14.08.2015 року. Стягнути з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2015 року по день ухвалення судом рішення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що безперервно протягом семи з половиною років, з 15.08.2008 року по 14.08.2015 року працювала в охороні відповідача на різних посадах. Незважаючи на те, що в її трудовій книжці є записи про звільнення з ДП «Тростянецький спиртовий завод» та прийняття за переведенням на ДП «Укрспирт», Бершадське місце провадження діяльності, а потім знову по переведенню на ДП «Тростянецький спиртовий завод», вона працювала на підприємстві фактично безперервно.

Наказом №65-к від 13.08.2015 року відповідач звільнив її з посади контролера КПП у зв'язку із закінченням строку строкового трудового договору згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Однак, вважає що відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір з нею повинен був укладатися без визначення строку, оскільки ні характер виконуваної роботи, ні її умови не є строковими. Сімейно-побутових обставин, за яких би вона була зацікавлена в строковому трудовому договорі не було.

Разом з тим, зазначала, що її звільнення проведено з порушенням ст. 252 КЗпП України, так як вона займає виборну посаду в первинній профспілковій організації ДП «Тростянецький спиртовий завод», однак, відповідач звільнив її з роботи не маючи попередньої згоди на те виборного органу первинної профспілкової організації та вищого виборного органу Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі».

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Визнано трудовий договір, укладений 13 травня 2015 року між Державним підприємством «Тростянецький спиртовий завод» і ОСОБА_4 безстроковим.

Визнано наказ Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» №18-к від 13 травня 2015 року в частині прийняття ОСОБА_4 на роботу контролером на КПП за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» недійсним в частині визначення строку закінчення договору - по 14 серпня 2015 року.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» №65-к від 13.08.2015 року про звільнення ОСОБА_4 із займаної посади у зв'язку із закінченням строку строкового трудового договору, згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді контролера на КПП Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» з 14 серпня 2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2015 року по день ухвалення рішення в розмірі 10 930 (десять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 02 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ДП Тростянецький спиртовий завод подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правові норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 згідно наказу №18-к від 13.05.2015 року та її власноруч заповненої письмової заяви /т. 1 а.с. 34/, прийнята на роботу контролером на КПП за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» за строковим трудовим договором з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року (т. 1 а.с. 35-36).

Згідно наказу №65-к від 13.08.2015 року контролера КПП ОСОБА_4 звільнено із займаної посади з 14.08.2015 року у зв'язку із закінченням строку строкового трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с.37), яка при звільненні надала згоду на роботу прибиральника виробничих приміщень.

Відповідно до наказу № 73-к від 14.08.2015 року по ДП «Тростянецький спиртовий завод», згідно поданої заяви /т. 1 а.с. 38/ ОСОБА_4 прийнято на посаду прибиральника виробничих приміщень в осоновне виробництво, за строковим трудовим договором на три місяці з 17 серпня по 16 листопада 2015 року.

07 жовтня 2015 року позивачка звільнена із займаної посади за згодою сторін /п. 1 ст. 36 КЗпП України/, а з 26 жовтня 2015 року їй розпочато виплату допомоги по безробіттю /т. 1 а.с. 158/.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частинах визнання трудового договору, укладеного 13.05.2015 року між ДП «Тростянецький спиртовий завод» і ОСОБА_4 безстроковим та визнаючи наказ ДП «Тростянецький спиртовий завод» №18-к від 13.05.2015 року про прийняття ОСОБА_4 на роботу контролером на КПП за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» в частині визначення строку з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року недійсним виходив з того, що підстав укладати з позивачем строковий трудовий договір у роботодавця не було.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір може укладатись на будь-який строк, визначений за погодженням сторін.

Частина друга ст. 23 КЗпП України визначає випадки, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк, зокрема такі, які обумовлені характером майбутньої роботи, умовами її виконання, а також інтересами працівника.

Пунктом 9 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що оскільки згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач була прийнята на роботу контролером КПП. За своїм характером ця робота є такою, що виконується постійно, не є сезонною, чи такою, що виконується на певний строк, умови її виконання можуть бути встановлені на невизначений строк, строковий характер цієї роботи не визначений іншими законодавчими актами.

Разом з тим, ОСОБА_4 звернулася до директора ДП «Тростянецький спиртовий завод» Мариняко І.І. з заявою про прийняття її на посаду контролера за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» за строковим трудовим договором з 14 травня 2015 року по 14 серпня 2015 року 13.05.2015 року (т. 1 а.с. 34), що свідчить про її бажання укласти саме строковий трудовий договір.

Посилання позивача про введення її та інших працівників в оману з приводу умов працевлаштування під час написання зазначеної заяви, належними доказами не підтверджені, а тому не заслуговують на увагу.

Крім того, після звільнення ОСОБА_4 з посади контролера КПП, з 17.08.2015 року остання була прийнята на посаду прибиральника виробничих приміщень в основне виробництво, чому передувала власноруч складена нею заява про прийняття на роботу знову ж таки за строковим трудовим договором, що спростовує доводи позивача та її представника з приводу відсутності її бажання укладати саме строковий трудовий договір.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач зверталась до відповідача із заявою про укладення трудового договору на невизначений строк, останній відмовив їй у цьому і вона у встановленому порядку оскаржила цю відмову.

Обставини справи свідчать про те, що укладення трудового договору на визначений строк між сторонами у даній справі відбулось за взаємним волевиявленням як позивача так і відповідача, а тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання трудового договору, укладеного 13.05.2015 року між ДП «Тростянецький спиртовий завод» і ОСОБА_4 безстроковим є помилковими, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання трудового договору, укладеного 13.05.2015 року між ДП «Тростянецький спиртовий завод» і ОСОБА_4 безстроковим, визнання наказу ДП «Тростянецький спиртовий завод» №18-к від 13.05.2015 року про прийняття ОСОБА_4 на роботу контролером на КПП за переведенням з Бершадського МПД ДП «Укрспирт» в частині визначення строку з 14.05.2015 року по 14.08.2015 року задоволенню не підлягають.

В поданій апеляційній скарзі, заявник, поряд з іншим, посилався на те, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин строки позовної давності в частині зазначених позовних вимог, хоча відповідачем в ході судового розгляду неодноразово про це вказувалось.

Оскільки, як зазначалось вище, позов у цій частині не доведено, що є самостійною підставою для відмови в позові, підстави для відмови в позові в зв'язку з пропуском строку позовної давності відсутні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку його дії (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Посилання позивача на ту обставину, що її було звільнено з роботи без попередньо отриманої згоди профкому та вищого виборного органу профспілки, оскільки вона є членом профспілкового комітету, не заслуговують на увагу, оскільки, у разі звільнення працівника з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, такої згоди не потрібно.

На думку колегії суддів, попередню згоду профкому та вищого виборного органу профспілки на звільнення працівника з роботи, роботодавець має отримувати лише у випадках, які зазначені у статті 43 КЗпП України і тільки при розірванні чинного трудового договору, а не припиненні трудового договору, у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений.

Більше того, матеріали справи свідчать про те, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції, з метою максимально дотриматись збереження прав та гарантій працівника, який є членом профкому, від первинної профспілкової організації ДП «Тростянецький спиртовий завод» було отримано відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4

Однак, всупереч вимог ч. 6 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зазначене рішення є необґрунтованим. Зміна умов трудового договору без згоди відповідного профспілкового органу, на які посилається профспілка, як на підставу для відмови у погодженні звільнення ОСОБА_4 не стосується спірних правовідносин, так як предметом розгляду справі є строковий трудовий договір укладений 13.05.2015 року між ДП «Тростянецький спиртовий завод» і ОСОБА_4, в ході виконання якого жодних змін до нього не вносилось.

Разом з тим, ненадання профкомом та вищим виборним органом профспілки згоди на звільнення позивача з роботи, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, також не було перешкодою для звільнення останньої з роботи за вказаною підставою, оскільки ця відмова не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, про що вже вказано апеляційним судом у даному рішенні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач звільнив ОСОБА_4 з посади контролера КПП згідно наказу від 13.08.2015 року № 65-к, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України за наявності для цього законних підстав і з дотриманням встановленого порядку, в зв'язку із чим вимоги позивача щодо визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення її на посаді контролера КПП з 14 серпня 2015 року, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Вимоги ОСОБА_4 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від вимоги щодо поновлення на роботі, а тому самостійного обґрунтування апеляційним судом мотивів залишення їх без задоволення не потребують.

Відповідно до ч. 1 п. 1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: профспілкової організації Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод», директора Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» Мариняко Ігоря Івановича, про поновлення на роботі відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: