У х в а л а

іменем україни

22 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Волинської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22 серпня 2013 року № 1308-р передано у приватну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 із подальшою видачею 22 серпня 2013 року свідоцтва про право власності на житло.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2015 року в частинні задоволення позову повністю та визнання недійсним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду змінено. Позов задоволено частково. Визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті вищевказане рішення залишено без змін.

Позивач вказує, що на даний момент 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на праві власності на підставі договору дарування від 11 жовтня 2013 року належить ОСОБА_5 Зазначає, що даним договорм порушено права неповнолітньої ОСОБА_7 на житло.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, посвідчений 11 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Спіріною І.В.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 04 лютого 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду від 19 листопада 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, залишити силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони цього правочину.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що не встановлений належний суб'єктний склад учасників спору, оскільки спірний договір дарування укладений між дарувальником ОСОБА_8 та обдарованим ОСОБА_5, однак відповідачем у даній справі позивач зазначив лише обдарованого ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак