У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Шулікою АліноюВолодимирівною, на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 3 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 2 700 доларів США з кінцевим терміном повернення 20 травня 2009 року.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим станом на 17 грудня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 8 391,29 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 2 070,22 доларів США і заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 6 321,07 доларів США.

Оскільки рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто 2 461,02 доларів США, різниця заборгованості становить 5 930,27 доларів США, яку банк і просив стягнути, що за курсом НБУ станом на 17 грудня 2014 року становить 93 520,36 грн.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 3 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2015 року та ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 3 червня 2015 року і просить направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 29 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 2 700 доларів США зі сплатою 25% річних з кінцевим терміном повернення 20 травня 2009 року.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язання не виконувала, у зв'язку з чим станом на 17 грудня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 8 391,29 доларів США, частину якої у сумі 2 461,02 доларів США стягнуто рішенням суду, ухваленим 27 лютого 2009 року. Залишок заборгованості становить 5 930, 27 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що судовим рішенням від 27 лютого 2009 року з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором, у зв'язку з чим договірні правовідносини між сторонами припинені. Крім того, невиконання грошового зобов'язання за кредитним договором, строк дії якого закінчився, тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, однак банк такі вимоги не заявляв.

Проте з такими висновками суду першої та апеляційної інстанцій повністю погодитись не можна.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Отже, враховуючи зазначені норми права та зміст кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання за умови, що таке рішення не виконано.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені норми закону, належної оцінки змісту договору, а саме п. 6.1, не надав та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги та не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують такі доводи, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, що призвело до таких порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником ШулікоюАліною Володимирівною, задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 3 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук