Ухвала

іменем україни

21 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дзержинського» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 17 лютого 2009 року № 375, укладений між ОСОБА_5, усі права за яким перейшли до позивача як спадкоємця та орендодавця, та товариством з обмеженою відповідальністю «Дзержинського» (далі - ТОВ «Дзержинського»), через систематичне порушення відповідачем умов цього договору; зобов'язати відповідача сплатити позивачу заборгованість з орендної плати за 2013-2014 роки за договором оренди земельної ділянки у розмірі 9 651,51 грн, а також судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року,позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Дзержинського» на користь ОСОБА_4 орендну плату за договором оренди земельної ділянки від 17 лютого 2009 року № 375 у розмірі 8 516,55 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про розірвання договору оренди землі скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

У решті судові рішення не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 17 лютого 2009 року ОСОБА_5 уклав договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 із ТОВ «Дзержинського». За умовами договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку розміром 5,32 га вартістю 66 254,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору, за користування земельною ділянкою орендар нараховує орендодавцеві щороку орендну плату та гарантує виплату її зерном та наданням послуг. Строк видачі орендної плати до 30 грудня кожного календарного року. Термін дії договору згідно з п. 2.3. складає 10 років.

Договором передбачено, що у разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 липня 2011 року, державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 10 жовтня 2012 року позивач є новим власником земельної ділянки, площею 5,32 га кадастровий номер НОМЕР_1.

18 липня 2014 року за № 284, 17 грудня 2014 року за № 320, 03 лютого 2015 року за № 10 відповідачем на ім'я позивача були направлені повідомлення про необхідність прибуття для отримання орендної плати. У відповідності до виписок з відомості виплати орендної плати за користування земельною ділянкою (паєм) за 2013, 2014 роки ОСОБА_5 нараховано орендну плату за земельну ділянку у розмірі 4 258,02 грн щорічно.

Також судами встановлено, що позивач не заперечував отримання направлених відповідачем повідомлень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма та строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі та відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

На підставі вказаних вимог закону та встановлених обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки від 12 лютого 2009 року, оскільки орендарем були вчинені дії щодо сплати орендної плати за землю, а саме: вказана орендна плата була позивачу нарахована, відповідачем надсилались позивачу листи з проханням отримати орендну плату, а позивач безпідставно її не отримував, а тому суди обґрунтовано вважали, що несплата орендної плати мала місце не з вини відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли законного і обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про розірвання договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк