Справа № 127/4208/14-ц Провадження № 22-ц/772/629/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 44Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Шемети Т.М., Матківської М.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, за участю третьої особи органу опіки та піклування Вінницької міської ради про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Мегабанк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ПАТ «Мегабанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 05 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3, був укладений іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно - житлова квартира АДРЕСА_1, належна останній на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 2008 року, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради та зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 14 квітня 2008 року.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість в сумі 177 057 грн 63 коп. та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

На підставі вказаного рішення ПАТ «Мегабанк» отримало виконавчі листи та пред'явило їх до виконання.

Під час проведення виконавчих дій було встановлено, що за вищевказаною адресою, окрім боржника ОСОБА_3, зареєстрована її неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт реєстрації та проживання неповнолітньої дитини у квартирі, яка є предметом іпотеки, порушує права ПАТ «Мегабанк» як іпотекодержателя, оскільки банк позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, просив виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1, зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Мегабанк», подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Справа розглядалась судами різних інстанцій.

Останньою, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року, рішення Апеляційного суду Вінницької області від 28.07.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, прийшла до висновку, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

При розгляді справи колегія суддів враховує висновки і мотиви викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року, які є обов»язковими для апеляційної інстанції (ч.4 ст.338 ЦПК України).

Судом встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 05 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3, в цей же день між ОСОБА_3, як іпотекодавцем, та ВАТ «Мегабанк», як іпотекодержателем був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 30,3 кв. м, житловою площею 17,1 кв. м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором від 05 вересня 2008 року у розмірі 22 173,78 дол. США, що еквівалентно 177057 грн. 63 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені вище вказаним судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не потребують доказування при розгляді даної цивільної справи.

02 серпня 2011 року державним виконавцем Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_6 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 01 жовтня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці, про звернення стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» на предмет іпотеки.

Постановою від 30 грудня 2013 року вказаний вище виконавчий лист повернуто стягувачу, оскільки згідно з п. 4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування, якого не було надано.

09 вересня 2013 року та 11 січня 2014 року банк направляв на адресу відповідачів письмові вимоги щодо звільнення жилого приміщення в добровільному порядку, які не були виконані.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

У правовій позиції висловленій ВСУ у постанові від 03.02.2016 року справа №6-1449цс15 зазначено:

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки від 19 серпня 2008 року, виданої паспортним відділом МКП «Житлово-експлуатаційна контора №12», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 08 травня 2001 року (т.1 а.с.17).

З довідки форми №3 від 28 квітня 2014 року, виданої паспортним відділом МКП «Житлово-експлуатаційна контора №12» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 01 квітня 2001 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи з 21 серпня 2001 року (т.1 а.с.57).

Таким чином, колегія суддів ураховуючи встановлені фактичні обставини, зокрема, що іпотечне майно, придбане не за рахунок кредиту, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення, а тому суд першої інстанції прийшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, від 03 лютого 2016 року № 6-2947цс15, від 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ст..308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Мегабанк» - відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_7

Судді: підписи ОСОБА_8

ОСОБА_9

З оригіналом вірно: ОСОБА_7