АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2750/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Камбулов Д.Г.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/7342/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3, заінтересована особа Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_3,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3, заінтересована особа Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 18 квітня 2016 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною і необґрунтованою. Суд дійшов помилкового висновку, що з поданої заяви про встановлення факту батьківства вбачається наявність спору про право, а саме щодо права на спадщину, оскільки, звертаючись до суду з вказаною заявою, вона зазначала, що заява подана для внесення, в подальшому, змін до актового запису про народження дитини. В суді першої інстанції вона заявляла про доцільність залучення спадкоємиці померлого співмешканця до участі у справі в якості заінтересованої особи, щоб підтвердити, що спір з приводу спадщини між ними відсутній, проте, судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в задоволенні даного клопотання. Посилалася також на те, що відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верхового суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», встановлення факту батьківства померлої особи здійснюється в порядку окремого провадження, що судом не було враховано.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, начальником Служби до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення ОСОБА_3 та її представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту батьківства та просила встановити факт того, що померлий ОСОБА_5 є батьком її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також встановлено, що Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу стосовно майна ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Залишаючи заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви вбачається спір про право, а саме: спір про право на спадщину за померлим ОСОБА_5, що, в силу положень ч. 4 ст. 256 ЦПК України, є підставою для залишення заяви без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновок суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

За правилами ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих

чи майнових прав громадян.

Згідно пункту 7 даної постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви шляхом зазначення доводів, які б свідчили про те, що від встановлення факту батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.

В поданій на усунення недоліків заяві ОСОБА_3 зазначила, що, у разі визнання батьківства, ОСОБА_6 матиме всі особисті та майнові права, які, відповідно до засад сімейного та цивільного законодавства, має особа, що є сином свого батька.

Згідно змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням

спору про право.

Відповідно до пункту 7 постанови, для розгляду в порядку окремого провадження не

може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення або на обмін жилого приміщення.

З витребуваної судом першої інстанції та дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи, вбачається, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, для прийняття якої з заявою до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори звернулася сестра померлого ОСОБА_7.

Таким чином, встановлення факту батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 призведе до виникнення у останнього, зокрема, і права на спадкування за померлим, тобто, з заяви вбачається спір про право на спадщину.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За таких обставин та з урахуванням наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з поданої заяви вбачається спір про право на спадщину за померлим ОСОБА_5, а тому, за правилами ст. 256 ЦПК України, дана заява підлягає залишенню без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення факту батьківства необхідне виключно для внесення змін до актового запису про народження дитини, а тому є помилковим висновок суду про можливість виникнення спору про право на спадщину, є безпідставними з огляду на наступне.

З поданої особисто ОСОБА_3 заяви про усунення недоліків вбачається, що метою звернення до суду з заявою про встановлення факту батьківства є виникнення, в подальшому, у сина заявниці всіх особистих та майнових прав, які, відповідно до засад сімейного та цивільного законодавства, має син померлого батька.

За правилами глави 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо такі факти мають юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.

Внесення змін до актового запису про народження дитини є офіційним підтвердженням родинного зв'язку дитини з особою, що вказана у відповідній графі як батько, та, на підставі норм чинного законодавства, спричиняє виникнення особистих та майнових прав, зокрема, і права на спадкування.

Таким чином, встановлення факту батьківства для внесення змін до актового запису про народження не виключає можливість звернення за прийняттям спадщини за померлим ОСОБА_5 Анатолійовичем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верхового суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлення факту батьківства померлої особи за рішенням суду передбачено в окремому провадженні, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки в даному випадку мова йде про можливість, а не обов'язковість розгляду справи в порядку окремого провадження.

Так, згідно п. 7 постанови Пленуму Верхового суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

З аналізу вказаних положень вбачається, що факт родинних відносин може бути встановлений за рішенням суду, але не виключно в порядку окремого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: