АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 10 лютого 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 25.07.2007 року уклали кредитний договір № НЕН2G100000099, відповідно до якого банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 37450 доларів США на термін до 25.07.2037 року, а відповідач зобовязався сплачувати банку грошові кошти (щомісячний платіж), який складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та інші витрати згідно умов кредитного договору.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 25.07.2007 року було укладено договір поруки з ОСОБА_7.

В звязку з порушенням ОСОБА_5 зобовязань щодо повернення кредиту у позичальника виникла заборгованість в розмірі 109596 доларів США, що за курсом 21,46 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.09.2015 року складає 2351946,65 гривень, яку позивач провив стягнути з відповідачів солідарно.

В грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору № НЕН2G100000099 від 25.07.2007 року, посилаючись на те, що вказаний кредитний договір є таким, що суперечить принципу добросовісності, має істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, з застосуванням нечесної підприємницької практики.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 10 лютого 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_5, не оскаржуючи рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», в апеляційній скарзі вказує, що суд безпідставно відмовив в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати, ухвалити в цій частині нове, яким позов ОСОБА_5 задовольнити.

ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі на рішення суду, не оскаржуючи рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_7, вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про пропуск банком строку позовної давності в частині вимог до боржника ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову банку до ОСОБА_5, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скаргаОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_5 добровільно та свідомо уклав спірний договір, був обізнаний в умовах його укладення, у тому числі у всіх істотних умовах кредитного договору. Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» і ОСОБА_5 25 липня 2007 року був укладений в письмовому вигляді кредитний договір № HEH2G100000099, відповідно до умов якого (п.7.1 договору) банк надав ОСОБА_5 кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 25 липня 2007 року по 25 липня 2037 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 37450,00 доларів США на наступні цілі : купівля квартири 28000,00 доларів США, а також 9450 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на кожен місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення дострокового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Порядок сплати вважати період з 20 по 27 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період оплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 347,61 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 8 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених законом, на момент вчинення правочину.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги, щодо відсутності окремого документа, яким би було повідомлено позичника про сукупну вартість кредиту, оскільки вимоги про повідомлення кредитодавцем споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг набрали чинності лише з 16 жовтня 2011 року, оскільки в цій частині ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була доповнена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тобто вже після підписання позичальником спірного правочину.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману.

Позивачем не надано суду доказів того, що на дату підписання кредитного договору існували обставини щодо яких відповідач навмисно ввів позичальника в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких могла вплинути на вчинення позичальником спірного правочину.

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

На момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_5 погодився з усіма його умовами, самостійно обрав валюту кредитування та валюту виконання зобов'язання, що підтверджується його підписом.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_5 діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з банком визначив характер договорів, які вони уклали, їх умови (зміст). При укладенні спірного договору сторонами були погоджені всі істотні умови договорів. ОСОБА_5, отримавши кредитні кошти в розмірі 37450,00 доларів США, користувався ними, до серпня 2012 року виконував умови кредитного договору і лише через 8 років після його укладення пред'явив позов про визнання договору недійсним з підстав недосягнення згоди по усіх істотних умовах договору.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсними, тому апеляційна скарга ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, не підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову банку, в звязку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позичальник здійснив останній платіж в серпні 2012 року, тому звернувшись до суду з позовом в жовтні 2015 позивач пропустив трирічний строк позовної даності. Однак з таким висновком суду не можна погодитись.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), та 03 червня 2015 року (№6-31цс15).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_5 підлягає стягненню заборгованість відповідно до розрахунку наданого банком з жовтня 2012 року, а саме: заборгованість за кредитом - 27482,18 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10581,49 доларів США, заборгованість по комісії 1686,3 доларів США та відповідно до п.4.1. договору пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором з жовтня 2014 року в сумі 49117,14 гривень. Крім того, згідно з п.5.4 договору підлягає стягненню штраф фіксована складова - 250 гривень та штраф процентна складова 50104,83 гривні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, та частковим задоволенням позову ПАТ КБ «ПриватБанк» понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати підлягають відшкодуванню позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок відповідача.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 в силу принципу диспозитивності не перевірялось колегією суддів, так як ніким не оскаржувалось.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.203, 215, 258, 259, 526,589, 627, 628, 629, 638, 1048, 1050,1054 ЦК України, ст..11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», керуючись ст.303, п.2 ст. 307, п.2-4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 10 лютого 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 залишити без змін.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 10 лютого 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № HEH2G 100000099 від 25 липня 2007 року станом на 25 вересня 2015 року в розмірі: заборгованість за кредитом - 27482,18 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10581,49 доларів США, заборгованість по комісії 1686,3 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 49117,14 гривень, штраф фіксована складова - 250 гривень та штраф процентна складова 50104,83 гривні.

В іншій частині позовних вимог публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2997,54 гривні.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: І.В.Склярська

ОСОБА_3