ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________

2-о/381/31/16
381/1174/16-ц

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у відкритті провадження
04 квітня 2016 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Чернищова Є.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - виконавчий комітет Фастівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАН ОВИВ:
Заявник звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з заявою, в якій просить встановити факт, що він дійсно є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і що постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоактивного контролю не менше чотирьох років до 01 січня 1993 року і отримав відповідний статус.

У відповідності до ст. 234-235 ЦПК України, в окремому провадженні, як в одному з самостійних видів цивільного судочинства, суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини, від яких у конкретної особи може виникнути, змінитися або припинитися певне суб`єктивне право.

Виходячи зі змісту ст.256 ЦПК України, суду надане право встановлювати факти, що мають юридичне значення. Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 встановлення цих фактів необхідно для отримання пенсії за віком згідно ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, заявником не ставиться питання про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в даному випадку втраченого посвідчення особи потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема: у відповідності із Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( 796-12 ) і затвердженим на підставі цього Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року ( 501-92-п ) Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може видаватись на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період (визначений законодавством), пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі в проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки. Інші питання визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішуються на підставі відповідних документів, а спірні питання розв`язуються комісіями при виконкомах Київської і Житомирської обласних Рад народних депутатів і при Міністерстві у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на призначення та виплату пенсії із зменшенням пенсійного віку на 2 роки за умови постійного проживання або постійної роботи у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, яка провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підпунктом "г" пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 визначений вичерпний перелік документів, які засвідчують особливий статус особи, необхідний для призначення пенсії за віком із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи": посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Рішення суду про встановлення факту проживання особи у зоні посиленого радіологічного контролю в певний період, як документ підтверджуючий особливий статус особи для призначення пенсії за віком із застосуваннямст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказаним Порядком не передбачений.

Оскільки для підтвердження особливого статусу особи для призначення пенсії за віком із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачений не судовий порядок, а інший порядок його встановлення, то вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту наявності певного статусу, факту проживання та роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В п.4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.

В той же час, у разі незгоди з рішенням управління Пенсійного фонду по відмові в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З огляду на вказане, приходжу до висновку, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, так як заявлені вимоги не відносяться до вимог, які повинні розглядатися у порядку цивільного судочинства, що не позбавляє заявника права вирішення спірного питання у встановленому законом порядку.

При цьому, судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, у якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі викладеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, керуючись ст. 122 ЦПК України , суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - виконавчий комітет Фастівської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя Є.Ю.Чернишова