АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2010/2-1672/11 Головуючий 1-ї інстанції Жорняк О.М.
Провадження № 22-ц/790/5767/16 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають з
житлових правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Міненкової Н.О., Костенко Т.М.

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

23 травня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 про визнання договору міни недійсним, визнання права власності та вселення.

В обґрунтування позову зазначив, що 22 грудня 1987 року між ним та ОСОБА_1 укладено шлюб.

Після реєстрації шлюбу сторони сумісно проживали в будинку, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Свердлова, 5, який належав на праві приватної власності, на підставі договору дарування, ОСОБА_1

08 жовтня 2005 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу, а саме в період з 1988 року по 2001 рік, за вищевказаною адресою позивачем за власні грошові кошти було збудовано новий житловий будинок, гараж, підвал, колонку, літню кухню, душ, вбиральню, нову огорожу, здійснено капітальний ремонт старого будинку та покладено на подвірї асфальт.

Після завершення будівництва правовстановлюючі документи та технічну документацію на новий будинок з надвірними будівлями зареєстровано на імя ОСОБА_1

04 лютого 2006 року між ОСОБА_1 (до розлучення ОСОБА_5С.) та ОСОБА_3 укладено договір міни, за умовами якого ОСОБА_3 міняє належну йому чотирьохкімнатну квартиру № 26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Дзержинського, буд. 2, на належне ОСОБА_5 домоволодіння № 5 з надвірними будівлями, що розташовано за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Свердлова (далі договір міни).

Зазначеним договором міни порушено право позивача на ? частку вищевказаного домоволодіння, яке є спільно нажитим майном подружжя.

Після укладення договору міни сторони по справі сумісно проживали в квартирі № 26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Дзержинського, буд. 2 (далі - квартира), в якій ОСОБА_2, за власні грошові кошти, отримані від продажу належного йому на праві приватної власності будинку № 12, що розташований за адресою: Харківська область, с. Пересічне, вул. Шевченко, здійснив капітальний ремонт, придбав меблі, побутову техніку, замінив вікна, двері та санвузол.

В 2008 році ОСОБА_1 стала чинити позивачу перешкоди в реалізації належного йому права користування квартирою.

Зважаючи на зазначене, ОСОБА_2 просив суд визнати договір міни недійсним, визнати за ним право власності на ? частку квартири, в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру, вселити його в квартиру, викликати в судове засідання свідків.

10 грудня 2012 року ОСОБА_1 подано до суду заперечення на позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що позов є безпідставним, доводи позивача в обґрунтування позову не відповідають дійсним обставинам по справі, оскільки спірна квартира належить їй на праві приватної власності, позивач в ній не проживав та за домовленістю сторін був зареєстрований в ній за його проханням для збереження основного місця роботи.

З вересня 2007 року вона проживає в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Перед укладенням договору міни будинку між сторонами по справі існувала домовленість щодо сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, що дорівнюють вартості ? частки будинку.

15 листопада 2005 року нею, в присутності ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_7, були передані ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США.

Крім того, ОСОБА_1 на користь позивача було залишено автомобіль та додатково сплачено грошову суму в розмірі 1 300,00 доларів США на його обслуговування.

Ремонтні роботи в квартирі ОСОБА_1 робила за власні грошові кошти.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 березня 2016 року задоволено клопотання ОСОБА_2, провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 про визнання договору міни недійсним, визнання права власності та вселення, в частині визнання договору міни недійсним - закрито.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири № 26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Курязька (колишня Дзержинського), буд. 2 та він вселений в зазначену квартиру.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам по справі. Судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому факту, що останні роки подружнього життя сторін по справі позивач проживав однією сім'єю з іншою жінкою, добудування будинку здійснювалось ОСОБА_1 за власні грошові кошти, який було здано в експлуатацію після розірвання шлюбу. Посилання позивача стосовно того, що будинок було побудовано ним за власні грошові кошти не відповідає дійсності. Спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачем невірно було обрано спосіб захисту свого права, оскільки в даному випадку ОСОБА_2 повинно бути надано позов про стягнення вартості частки у спільному майні подружжя.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

ОСОБА_2, ОСОБА_1, її представник ОСОБА_10 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 246-247, 275).

ОСОБА_10 просив суд про відкладення розгляду справи. Проте, поважних причин його неявки в судове засідання не надав.

За таких обставин, відповідно до ч.2 ст. 306 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу у відсутності осіб, які не зявилися в судове засідання.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/3 частку квартири № 26 та вселення його в цю квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що під час шлюбу значно збільшилась вартість житлового будинку № 5, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Свердлова, та на підставі договору дарування належав на праві власності ОСОБА_1 Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» (далі КП «БТІ») № 176 від 22 квітня 2014 року інвентаризаційна вартість цього домоволодіння, станом на 22 грудня 1987 року, становила 41 362,00 грн., а станом на 08 жовтня 2005 року 125 068,00 грн.

Таким чином, в період шлюбу сторін вартість вказаного будинку збільшилась на 2/3 частини, у звязку з чим у ОСОБА_2 виникло право власності на 1/3 частку даного будинку.

Оскільки сторони за спільною згодою обміняли цей житловий будинок на квартиру № 26, то ОСОБА_2 набув право власності на таку ж частку в квартирі.

Таким чином, суд визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири № 26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Курязька (колишня Дзержинського), буд. 2, та вселив його в зазначене житлове приміщення.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що з 22 грудня 1987 року по 08 жовтня 2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 37).

ОСОБА_1 набула право власності на будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Свердлова, 5, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11, яка померла 04 вересня 1986 року.

В період шлюбу цей будинок було перебудовано, у звязку з чим його вартість значно збільшилась.

Відповідно до довідки КП «БТІ» № 176 від 22 квітня 2014 року інвентаризаційна вартість цього домоволодіння станом на 22 грудня 1987 року, час оформлення правовстановлюючих документів про право власності на житловий будинок, в порядку спадкування, складала 41 362,00 грн., а станом на 08 жовтня 2005 року, час припинення шлюбу сторін, 125 068,00 грн.

02 листопада 2005 року виконкомом Солоницівської селищною ради Дергачівського району Харківської області видано на імя ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_5) Л.С. свідоцтво про право власності на будинок (а.с. 10).

Відповідно до договору міни від 04 лютого 2006 року ОСОБА_1 поміняла належний їй на праві власності житловий будинок на чотирьохкімнатну квартиру № 26, що належала на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 8-12).

При оформленні договору міни 03 лютого 2006 року ОСОБА_2 надано на імя приватного нотаріусу Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області заяву щодо згоди на міну його колишньою дружиною ОСОБА_5, домоволодіння № 5, що розташоване за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Свердлова на вищезазначену квартиру (а.с. 78).

Відповідно до ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі КпШС України), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкта, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного із них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є фактором, який безумовно свідчить про істотність збільшення вартості обєкта.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що оскільки в період шлюбу сторін зроблені певні поліпшення належного відповідачу на праві власності житлового будинку, то позивач мав право на половину тієї частки, яку ним було добудовано за час шлюбу.

Разом з тим, суд першої інстанції визначаючи частку ОСОБА_2 в зазначеному житловому будинку, виходив лише з збільшення вартості будинку. Проте, судом не було зясовано внаслідок яких конкретно робіт, проведених по реконструкції будинку, збільшилась його вартість, чи спричинили вказані роботи збільшення жилої, корисної площі домоволодіння та яку ідеальну частку становлять виконані роботи в праві власності на зазначений будинок.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Разом з тим, таких доказів позивачем надано в суді першої та апеляційної інстанції не було.

Представником позивача в суд апеляційної інстанції був наданий звіт про оцінку майна, а саме, будинку № 5 по вул. Свердлова с.Подвірки Дергачівського району Харківської області, відповідно до якого, вартість цього будинку на 22 вересня 2016 року складає 1 311 875,00 грн. (а.с. 250-261).

Разом з тим, зазначений звіт не містить відомостей, які були б правовою підставою для визначення частки колишнього подружжя в праві власності на цей будинок.

Таким чином, доказів, що містяться в матеріалах справи, недостатньо для того, щоб зробити висновки, що внаслідок проведених добудов розмір ідеальної частки відповідача в спірному домоволодінні становить - 1/3 частка.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_2 не був стороною за договором міни, який було укладено після розірвання шлюбу.

Таким чином, право власності на квартиру № 26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Курязька (колишня Дзержинського), буд. 2, набула ОСОБА_1

ОСОБА_2, як зазначалось раніше, надав згоду на укладення вказаного договору міни.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 30 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Доводи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_9 відносно того, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжував мешкати з сімєю, в тому числі і в спірній квартирі, не можуть бути визнані правовою підставою для визнання права власності за ним частини цієї квартири, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб сторін був припинений на час розгляду справи як в суді першої так і апеляційної інстанції. Позивачем не було надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували факт сумісного проживання сторін після розірвання шлюбу.

Таким чином, оскільки житловий будинок, що належав на праві власності ОСОБА_1, вартість якого була значно збільшена в період шлюбу, був відчужений нею після розірвання шлюбу, то колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 має право на стягнення вартості на належну йому частку у спільному майні подружжя.

У звязку з зазначений, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 був обраний неналежний спосіб захисту порушених ним прав.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частку квартири № 26 ухвалено з порушенням п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, у звязку з чим підлягає скасуванню.

В цій частині колегія суддів ухвалює нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частку квартири № 26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Курязька (колишня Дзержинського), буд. 2, відмовляє.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині вселення ОСОБА_2 в зазначену квартиру, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі № 26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Дзержинського, буд. 2, 28 лютого 2007 року (а.с. 239).

ОСОБА_1, в суді першої інстанції не заперечувала тих обставин, що ОСОБА_2 було зареєстрований на даній житловій площі за її згоди.

Разом з тим, як в суд першої так і апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не було надано доказів, які б свідчили про те, що його право на проживання в зазначеній квартирі було порушено внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1

В матеріалах справи міститься акт депутата Солоницівської селищної ради від 26 червня 2008 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 не може користуватися спірною квартирою, оскільки 02 травня 2005 року там були замінені замки на вхідній двері (а.с. 16).

Даний акт не може бути визнаний належним доказом по справі, оскільки власником даної квартири відповідач стала лише з 04 лютого 2006 року, а позивач був зареєстрований там, як зазначалося раніше, 28 лютого 2007 року .

Таким чином, при розгляді справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції не було надано позивачем даних щодо перешкоджання відповідачем користування зазначеною квартирою.

Вселення ОСОБА_2 в дану квартиру як співвласника також неможливе, оскільки рішення суду, яким за позивачем було визнано право власності на 1/3 частину цієї квартири, скасовано і в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині вселення ОСОБА_2 в квартиру № 26, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, вул. Курязька (колишня Дзержинського), буд.2.

У звязку з чим, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції і в зазначеній частині.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч.1, ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та вселення відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: Н.О. Міненкова

ОСОБА_12