У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позов обгрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору від 21 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 530 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На виконання умов вказаного договору відповідачу видано банком кредитну карту НОМЕР_1 з кінцевим терміном дії до грудня 2011 року. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним договором утворилась заборгованість в сумі 12 159 грн 79 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 2 526 грн 87 коп., заборгованості за відсотками 6 627 грн 07 коп., заборгованості за пенею та комісією 1 950 грн. 62 коп., а також штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 555 грн 23 коп.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року, відмовлено в задоволені позову.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Судами встановлено, що 21 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 530 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписуючи заяву про надання кредиту, відповідач погодився, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір між ним та банком. Відповідно до умов даного договору, термін дії кредитного ліміту дорівнює дії платіжної картки. Останній платіж по даній картці здійснено 09 червня 2011 року відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, а дія картки закінчилась у грудні 2011 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заявив про застосування строків позовної давності.

Доводи заявника у касаційній скарзі, що початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення знайшли своє підтвердження, проте, судами правильно враховано, що термін дії кредиту закінчився у грудні 2011 року, а отже, звертаючись до суду у червні 2016 року з порушенням строків позовної давності, позивач також втратив право на стягнення відсотків за користування кредитом та пені.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак