АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9348/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1154/16Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2016 року

по справі за позовом адвоката ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовомпро стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову вказав, що 08.08.2008 року ним було видано нотаріальну довіреність на імя ОСОБА_5 та на імя відповідача ОСОБА_4 на право експлуатувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВІС 083259, виданого Полтавським ВРЕР 08.08.2008 року, легковим автомобілем марки «ТОYОТА LAND CRUISER» легковий універсал, випуску 2008 року, № шасі JTMHV05J204013086, номерний знак ВІ 4300АТ, зареєстрованого в Полтавському ВРЕР 08.08.2008 року з правом керування (користування), продажу, обміну, передачі в заставу,ордеру, зняття з обліку та постановки на облік в органах ДАІ, одержання грошей. Зазначену довіреність ним була скасована 06.08.2012 року, однак 07 серпня 2012 року відповідач продав вказаний автомобіль своїй рідній сестрі ОСОБА_6 за 240044 грн., однак відповідач відмовляється повернути йому кошти за проданий автомобіль.Тому він був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому прохає стягнути 240044 грн. кошти за проданий автомобіль, 21043,66 грн 3% річних, 183 380,23 грн. інфляційних витрат, а всього 444 467,89 грн, а також 4000 грн витрат на правову допомогу, 3654 грн. судового збору.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2016 року у задоволені позовних вимог адвоката ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовлено.

З даним рішенням не погодилася адвокат ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

При цьому апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст. 244 ЦК України, відповідно до якої представництво, яке ґрунтується на договорі може здійснюватися за довіреністю та безпідставно не врахував, що правочин вчинений представником створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особу, яку він представляє.

Також судом не було враховано, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі продажу не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, що зявились в судове засідання приходить до висновку, що остання підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 309 ч.1 п. 3 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що що ніяких договорів з приводу розпорядження автомобілем ОСОБА_7 Крузер сторонами не укладалось. Тобто, посилання позивача і його представника на вимоги ст.1006 ЦК України безпідставні, а видана ОСОБА_3 ОСОБА_4 довіреність на управління і розпорядження автомобілем не є підтвердженням укладення такого договору. Вказана довіреність видана у серпні 2008 року і діяла до серпня 2012 року. Ця обставина також підтверджує, що фактичним власником автомобіля являвся ОСОБА_4

Однак, колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіл ОСОБА_7 Крузер», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ ВІС 083259, виданого Полтавським ВРЕР 08.08.2008 року / а.с. 17/.

08 серпня 2008 року ОСОБА_3 видав ОСОБА_4 та ОСОБА_8 довіреність на керування ( користування), продажу, обміну, передачі в заставу, оренду, зняття з обліку та поставко на облік в органах ДАІ, одержання грошей, тобто на управління та розпорядження автомобілем ОСОБА_7 Крузер», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований у Полтавському ВРІВ 08.08.2008 року.

Як вбачається зі змісту даної довіреність, остання не містить умов та застережень щодо повернення грошей ОСОБА_3 після продажу даного автомобіля довіреними особами / а.с.16/

В свою чергу, частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 244 ЦК України, представництво, що грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю визнається письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. З цього випливає, що видача і отримання довіреності ні в якій мірі не пов'язані з переходом права власності на автомобіль від його власника до представника. Останньому надається лише (крім володіння і користування) можливість здійснювати операції з автомобілем в інтересах довірителя. Про це йдеться в ст. 239 ЦК України: "Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє"

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Октябрського райсуду м. Полтави від 19 грудня 2013 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2014 року, підтвердило правомірність продажу спірного автомобіля ОСОБА_4після скасування довіреності ОСОБА_3, дійсно є преюдиціальним фактом, який не підлягає доведенню в суді, однак предметом розгляду тієї цивільної справи було не визнання чи оспорювання права власності на автомобіль, а визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, у звязку із скасування довіреності ОСОБА_3 / а.с.25-26, 27-28/

Враховуючи викладене,колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 діючи від імені власника транспортного засобу, реалізував, а саме продав, автомобіль, який належав позивачу і отримав кошти за проданий автомобіль, і дані кошти належать позивачу, які відповідач повинен повернути власнику транспортного засобу.

Отже, колегіясуддів приходить до переконання, що кошти за проданий автомобіль, який належав позивачу повинні бути стягнені з відповідача.

Також колегія суддів погоджується з доводами апелянта про необхідність стягнення з відповідача за прострочення виконання грошового зобовязання трьох відотків річних та інфляційних витрат.

В свою чергу, колегія суддів не може погодитись з розрахунком інфляційних витрат, наданих позивачем, які підлягають до стягнення з ОСОБА_4

Так, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Право на індексацію настає, коли індекс споживчих цін розрахований наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації 101 %, з урахуванням цього розмір індекс інфляції становить 98634,78 грн.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість 240044 грн основного боргу, 21043,66 грн 3% річних, 98634,78 грн. інфляційних витрат, а всього 359722, 43 грн,

Також, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З цих підстав колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 - задовольнити частково

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2016 року -

скасувати та постановите нове, яким позовні вимоги адвоката ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 240044 грн основного боргу, 21043,66 грн 3% річних, 98634,78 грн. інфляційних витрат, а всього 359722, 43 грн, а також 4000 грн витрат на правову допомогу,

3555,74 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : О.О. Буленко

Судді: С.М.ОСОБА_9Омельченко