22-ц/775/403/2016(м)
Категорія 50 Головуючий у 1-й інстанції Хараджа О.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.

секретаря Собецької О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,

в с т а н о в и л а:

20 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_3 посилаючись на те, що з 01 вересня 2015 року навчається у Бердичівському медичному коледжі на контрактній основі на денному відділенні, спеціальність «Лікувальна справа» зі строком навчання до липня 2018 року. Навчається на контрактній основі, тому стипендію не отримує, вартість навчання за перший рік складає 9500 грн., за другий рік 10450 грн., за третій рік 11490 грн. У звязку з навчанням на денному відділенні не має можливості працювати та потребує допомоги батька. Її мати, ОСОБА_4, з якою вона проживає разом, є вимушеною переселенкою, не працює, жодної державної допомоги не отримує. Відповідач, який є її батьком, добровільно допомоги не надає, хоча є працездатною особою, працює, має постійний дохід. З ним проживає її молодша сестра ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої з її матері ОСОБА_4 стягнуті аліменти в сумі 500 грн. щомісяця. Вона потребує у звязку з навчанням витрат на придбання навчального матеріалу, компютерних програм, оргтехніки. У звязку з цим, вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на своє утримання на період навчання у розмірі 1300 грн. щомісячно до закінчення навчання, тобто до 05 липня 2018 року.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/12 частини з усіх видів його заробітку щомісяця до закінчення навчання, а саме до 05 липня 2018 року, починаючи утримання з 20 жовтня 2015 року. Вирішено питання стосовно судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення, неправильне застосування та порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліменти на період навчання у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу). В обґрунтування вказує, що при ухваленні рішення суд не врахував винятковість їх сімейних та матеріальних обставин, а саме, що вони з матірю є вимушеними переселенцями з с.Талаківка Іллічівського району м.Маріуполя, відсутність роботи та неможливість повернення до дому через воєнні події. Річний розмір стягнутих з відповідача аліментів дорівнює його середньомісячній зарплаті і не є для нього суттєвим. Відповідач є фізично здоровою людиною і графік його роботи не виключає можливості додаткового заробітку. Її сестра, яка проживає з батьком, навчається за рахунок коштів державного бюджету і отримує стипендію. Суду не було надано доказів фактичного надання відповідачем матеріальної допомоги своєму батькові, останній хоча і є людиною похилого віку, але вільно пересувається, здатний до самообслуговування і отримує пенсію у розмірі 2246 грн. 96 коп. Крім того, у суду не було підстав враховувати наявність у відповідача кредитної заборгованості, оскільки кредит використаний на придбання автомобіля. Вважає, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини його доходів.

Згідно заяви у апеляційній скарзі, ОСОБА_2 справу просила розглянути за її відсутності.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом направлення телефонограм, зареєстрованих 14 квітня 2016 року за №№ 982, 983, в судове засідання не зявились, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Згідно положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не зявились.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 199 СК України встановлено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець повязує обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_2, яка досягла повноліття, але продовжує навчання у Комунальному вищому навчальному закладі «Бердичівський медичний коледж» на денній формі навчання за спеціальністю «Лікувальна справа». (а.с. 3-5).

Згідно договору про навчання №13 від 13 серпня 2015 року, укладеному між КВНЗ «Бердичівський медичний коледж» Житомирської обласної ради та матірю позивача ОСОБА_4, освітні послуги ОСОБА_2 будуть надаватись у період з вересня 2015 року по липень 2018 року, загальна вартість яких становить 31 440 грн. (а.с.6).

17 вересня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця матері позивача ОСОБА_4 та встановлено факт звернення останньої до центру зайнятості з метою пошуку роботи (а.с.7,9).

Відповідач ОСОБА_3 з 11 березня 2014 року працює електромонтером по ремонту і обслуговуванню електричного обладнання ПАТ «МК «Азовсталь», його сукупний дохід з травня 2015 року по жовтень 2015 року склав 36 125 грн. 77 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, встановивши потребу позивача у звязку із продовженням навчання матеріальної допомоги батьків, та виходячи з матеріального та сімейного становища відповідача, співмірності його доходу та витрат на першочергові потреби сімї, з урахуванням того, що з ним проживає і знаходиться на його утриманні неповнолітня дочка, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці на час навчання у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів не забезпечить її проживання з безробітною матірю є неспроможними, оскільки у відповідача за законом відсутні зобовязання по матеріальному забезпеченню колишньої дружини. Крім того, за законодавством про зайнятість мати позивача має право на соціальну допомогу по безробіттю, її статус безробітної є тимчасовим і позивач може розраховувати в подальшому на матеріальну допомогу від матері, яка має однакові зобовязання з батьком дитини по наданню матеріальної допомоги повнолітній дитині на час навчання.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного врахування судом кредитної заборгованості відповідача, є неспроможними, оскільки зі змісту рішення суду вбачається, що при визначенні розміру аліментів ці обставини до уваги не приймались.

Будь-яких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків суду першої інстанції і давали б апеляційному суду підстави для переоцінки наданих суду першої інстанції доказів або для висновку про можливість відповідачем надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині на час її навчання у більшому розмірі, ніж визначено судом, позивачем не наведено та нових доказів апеляційному суду не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення суду в справі не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та обєктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, їм та наданим доказам дав правильну правову оцінку та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

З огляду на викладене, переглядаючи справу відповідно до ст.303 ЦПК України в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, та доводів апеляційного оскарження, на підставі наданих сторонами доказів, колегія суддів апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не вбачає, у звязку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

судді: В.М. Барков

ОСОБА_5