АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3029/16 Головуючий 1 інстанції - Павлюченко С.В.
Справа № 629/2064/15-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - відшкодування шкоди
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Пилипчук Н.П.,

за участю секретарів - Гребенщикової Ю.В., Огар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.2012 року, укладеного між ним та Харківською обласною спілкою споживчих товариств він придбав у власність ряд нежитлових будівель, в тому числі й нежитлову будівлю прохідної, літ "К" загальною площею 148,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач орендував зазначене нежитлове приміщення з 2005 року у Харківської обласної спілки споживчих товариств, тому виникло питання продовження договору оренди. За взаємною згодою між ними було прийнято рішення про укладення нового договору оренди цього приміщення вже з позивачем, як новим власником. Тому 1 листопада 2012 року він з відповідачем по справі уклали договір оренди № 1 на оренду цього нежитлового приміщення площею 110,6 на строк до 31 жовтня 2013 року. В подальшому строк дії договору оренди було продовжено до 31 жовтня 2014 року додатковою угодою від 01 листопада 2013 року, проти укладення якої відповідач не заперечував та якою були внесені зміни до п.1 п.п. 1.3 договору оренди від 01 листопада 2012 року.

Після закінчення строку дії договору оренди відповідач зобов'язаний в триденний строк передати по акту прийому-передачі орендоване ним приміщення. Нежитлове приміщення було передано відповідачу по акту передачі в належному стані відповідно до технічного висновку від 2011 року ( в якому вказано, що стіни будівлі були оздоблені сайдінгом ПВХ).

05 березня 2014 року він побачив, що сайдінг з нежитлової будівлі прохідної повністю знято відповідачем по справі, чого він не заперечував. Згідно з кошторисним розрахунком збитків по відновленню первинного вигляду будівлі прохідної складають 22361 грн., яку відповідач по справі зобов'язаний йому компенсувати.

Крім того відповідно до умов п. 4.1. (змінених додатковим договором до договору оренди від 27.12.2012 року) орендна плата щомісячно повинна складати суму 1500 грн., а також відповідно до п.5.2 договору оренди відповідач за несвоєчасне внесення орендної плати повинен сплатити 10% за кожен день прострочки від суми прострочки, а також 12,5% річних. Таким чином, за період з березня 2014 року по 31 жовтня 2014 року відповідач повинен сплатити заборгованість з орендної плати в сумі 12000 грн., а також 10% за кожен день прострочки від суми прострочки в сумі 256 800 гривень. Крім цього, відповідач повинен сплатити 12,5 % річних, що за 8 місяців складає 21 365 гривень.

Він неодноразово звертався до відповідача по справі з проханням компенсувати заподіяну ним матеріальну шкоду, яке залишилося без задоволення. Оскільки добровільно відповідач відшкодувати заподіяні матеріальні збитки не бажає і просить стягнути їх в судовому порядку.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати в сумі 12 000 гривень 00 копійок, 12,5% річних в сумі 1500 гривень 00 копійок, пеню в сумі 10 000 гривень 00 копійок, а всього 23 500 (двадцять три тисячі п'ятсот) гривень 00 копійок. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення районного суду в частині відмови в задоволенні його позову про стягнення збитків по відновленню первісного стану будівлі прохідної в сумі 22361 грн. та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неповне з»ясування судом обставин по справі. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків по відновленню первинного вигляду будівлі прохідної (оздоблення стін сайдінгом та витрат на оплату праці працівників) в сумі 22361 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів того, що сайдінг є невід'ємною частиною будівлі і він набув права власності на нього разом з приміщенням.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок є обґрунтованим, відповідає обставинам справи та зібраним доказам.

Матеріали справи свідчать, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.12.2012 року ОСОБА_1 належить комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлова будівля підстанція літ "Ж", загальною площею 27,8 кв.м; нежитлова будівля контори літ "З-2", загальною площею 669,0 кв.м.; нежитлова будівля прохідної літ "К", загальною площею 148,2 кв.м. (а.с.6).

Згідно Договору оренди № 1 від 01 листопада 2012 року та акту прийому передачі складського приміщення, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в оренду нежитлове приміщення загальною площею 110,6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, строком до 31 жовтня 2013 року (а.с.13-14, 15).

З пояснень відповідача ОСОБА_2 та постанови про закриття кримінального провадження від 11.04.2014 року вбачається, що останній з 2001 року орендував вказане нежитлове приміщення, яке використовував як склад для зберігання продуктів харчування. В ході експлуатації орендованого приміщення ним було добудовано частину приміщення , в також за власні кошти створено умови для якісного зберігання продукції( вставлено пластикові вікна зсередини та зовні будівлю обшито пластиковим покриттям). Раніше зовнішня обробка будівлі була оштукатурена. Дві стіни приміщення були оздоблені сайдінгом за його власний рахунок. В подальшому, в зв'язку з тим, що з ним не було проведено розрахунок за оздоблення приміщення сайдінгом, він його зняв.

З постанови про закриття кримінального провадження, випливає, що оздоблення стін сайдінгом було зроблено відповідачем ОСОБА_2 ( а. с. 27, 29,30, 32,33).

Відповідно до технічного паспорту на нежитлове приміщення від 23 грудня 2010 року його зовнішнім оздобленням є оштукатурення (а.с. 7-12). Після укладення договору купівлі продажу на вказане нежитлове приміщення ОСОБА_1 не внесені зміни до технічного паспорту.

З пояснень апелянта вбачається, що він купив нежитлову будівлю, в якій дві стіни приміщення оздоблені сайдінгом, що підтверджується технічним висновком ( а. с. 22-27).

Між тим, з вказаного технічного висновку вбачається, що прибудова побудована по індивідуальному проекту без узгодження та дозволу ГАСК, проектна документація відсутня.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позивачем не надано достатніх доказів того, що сайдінг є невід'ємною частиною будівлі і він набув права власності на нього разом з приміщенням.

В іншій частині ОСОБА_1 вказане рішення районного суду не оскаржив.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються. За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: