Справа № 740/979/16-ц
Провадження № 2/740/402/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Бережняка В.Д.

при секретарі Полторацькій В.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ніжині справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати в сумі 41 766 грн. 15 коп. та 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання 5 005 грн. 26 коп., а всього 46 771 грн. 41 коп. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Відповідно до рішення апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача компенсацію вартості ? частини автомобіля у розмірі 171 325 грн. 35 коп. та 2 569 грн. 87 коп. в рахунок відшкодування сплачених судових витрат. Зазначає, що дане зобов'язання є грошовим, а відтак нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання.

Представник позивача у судовому засіданні поданий позов підтримав та просив його задовольнити .

Представником відповідача до суду подане заперечення, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на безпідставне застосування позивачем ст.625 ЦК України, оскільки грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. У поданому заперечені вказано, що дія ст.625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини та сімейні правовідносини, посилаючись на висновки Верховного Суду України, відповідно до аналізу практики застосування ст.625 ЦК України. В судовому засіданні просила відмовити у позовних вимогах.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до слідуючого висновку:

Відповідно до ст.509 ч.1, 2 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення зобов'язання, відповідно до ст.11 ч.2 п.3 ЦК України є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 5 вказаної статті передбачено виникнення цивільних прав та обов'язків з рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 30 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля KIA SPORTAGE, номер шасі НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 171 325 грн. 35 коп. та 2 569 грн. 87 коп., в іншій частині позову відмовлено. (а.с.4-7)

Згідно зі ст.625 ч.2 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми ,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи правові позиції Верховного суду України застосування ст.625 ЦК України в цивільному судочинстві, суд приходить до висновку, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. Дана позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491 цс15.

За таких підстав суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, ст.ст.88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду Бережняк В.Д