провадження 2/201/2776 /2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь і на утримання її повнолітньої дитини (дочки - позивача) на час її навчання, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові посилається на те, що з 25 червня 1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилася дитина: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, сім'я не склалася, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення і рішенням суду шлюб було розірвано 21 лютого 2006 року; дочка сторін після їх розлучення залишилася мешкати зі своєю матір'ю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні дочки не приймав і позивачка вимушена була звертатися з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, таке рішення було винесене, видано виконавчий лист і відповідач до повноліття дочки сплачував аліменти; мається заборгованість. Зараз дочка сторін вже повнолітня і навчається в відокремленому підрозділі «Дніпропетровський факультет менеджменту і бізнесу Київського університету культури», вона (позивач) зараз не працює, матеріально позивач погано забезпечена. Відповідач працює, отримує інші доходи, за рішенням суду не платить інші аліменти, платив аліменти раніше і зараз має заборгованості по аліментам до досягнення дочкою повноліття. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дочки в розмірі по ? частини всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дочкою 23 років, тобто на час її навчання 30 червня 2018 року, задовольнивши позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду позовні вимоги фактично визнав повністю, не заперечував проти них, просив справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

З'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 25 червня 1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від цього шлюбу і спільного мешкання в них народилася дитина: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, сім'я сторін не склалася, виникали сварки і конфлікти, стало питання про розлучення і рішенням суду шлюб було розірвано 21 лютого 2006 року; дочка сторін після їх розлучення залишилася мешкати зі своєю матір'ю, з відповідачем вони мешкають окремо. Відповідач участі в вихованні і матеріальному забезпеченні дочки не приймав і позивачка вимушена була звертатися з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, таке рішення було винесене, видано виконавчий лист і відповідач до повноліття дочки сплачував аліменти; мається заборгованість.

На теперішній час також ОСОБА_3 мешкає разом зі своєю матір'ю, остання займається її вихованням та утриманням, лікуванням. ОСОБА_3 зараз навчається на 3-му курсі в вищому навчальному закладі - відокремленому підрозділі «Дніпропетровський факультет менеджменту і бізнесу Київського університету культури» (денна форма навчання), має скрутне матеріальне становище, відповідач самостійно в добровільному порядку на утримання дочки належну матеріальну допомогу не надає.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено, що зараз відповідно до довідки № 1496 від 29 серпня 2016 року ОСОБА_3 дійсно є студентом 3-го курсу напрямку підготовки «Дизайн» денної форми навчання за контрактною формою фінансування відокремленого підрозділу «Дніпропетровський факультет менеджменту і бізнесу Київського університету культури» з 01 вересня 2016 року, термін закінчення навчального закладу 30 червня 2018 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зараз повнолітня, не має свого постійного доходу, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час працює, має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги, тому суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь дочки аліменти на її утримання. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач не виплачує аліменти на утримання дочки на її користь в добровільному порядку, працює, не має інших доходів і має суттєве матеріальне становище. Позивач має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги, дочка навчається і потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки на час її навчання до досягнення нею 23 років, в розмірі ? частини всіх видів його доходів щомісячно до закінчення навчання або досягнення 23 років - лише до закінчення навчання: 30 червня 2018 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволення.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час.

Враховуючи вимоги ст. 199 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дочки з 01 вересня 2016 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що позивач працює, має скрутне матеріальне становище і важкі сімейні обставини, державну грошову допомогу не отримує, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення.

У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід також стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 551 грн. 20 коп..

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача (крім передбачених законом), не законні дії відносно нього та предмета спору, а відповідач не довів цього, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань з метою зменшення суми розміру аліментів, стосовно позовних вимог є припущенням.

При таких обставинах суд вважає можливим задоволення позовних вимог та стягувати з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Дніпропетровська, аліменти на утримання їх повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері цієї дитини - ОСОБА_1, по 1/4 всіх видів його доходу щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 23 років: ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, але лише на час навчання - до закінчення навчання: до 30 червня 2018 року, починаючи стягнення з 01 вересня 2016 року, допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, а також стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 7, 141, 150, 155, 180, 181, ч. ч. 1, 2 ст. 183, ст. ст. 191, 199 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 88, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Дніпропетровська, аліменти на утримання їх повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері цієї дитини - ОСОБА_1, по 1/4 всіх видів його доходу щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 23 років: ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, але лише на час навчання - до закінчення навчання: до 30 червня 2018 року, починаючи стягнення з 01 вересня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -