У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 12097 грн. 35 коп. матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 2 363 грн. 20 коп. понесених судових витрат.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що згідно висновку звіту №15021 про оцінку майна-автомобіля «ВАЗ-21070», реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість матеріального збитку складає 15 126 грн. 98 коп., що не перевищує розміру страхової суми встановленої п.9.2 ст.9 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому обов'язок відшкодування матеріальної шкоди несе ПрАТ «СК «Провідна».

Покликається на п.16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно якого, непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Проте суд, першої інстанції в порушення зазначених вимог законодавства прийняв рішення про стягнення їх саме з відповідача, а не страховика.

З приводу стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, зазначає, що згідно ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Інших випадків відшкодування моральної шкоди вказаним законом не передбачено.

Ураховуючи вищевикладене та те, що виниклі правовідносини регулюються Законом №1961-IV, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди в даному випадку, вважає, позивач не має права вимагати її стягнення.

_____________________________________________________________________________________________________

Справа № 572/4317/15- Головуючий в суді І інст. - Ведяніна Т.О.

Провадження № 22-ц/787/786/2016р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Проте, суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог законодавства та не враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів того, яких саме втрат немайнового характеру вона зазнала, прийняв рішення про стягнення з відповідача моральної шкоди на підставі ЦК України.

Крім того, зазначає, що згідно договору №021 від 01 листопада 2015 року про проведення незалежної оцінки майна автомобіля ВАЗ-21070, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, замовником оцінки майна є ОСОБА_7, який згідно квитанції №021 від 30.11.2015 року сплатив 1 876 грн. 00 коп. за експертизу автомобіля.

Ураховуючи те, що ОСОБА_7 не є стороною у справі, суд неправильно застосувавши норми ЦПК України, стягнув з відповідача на користь позивача витрати пов'язані з проведенням оцінки майна у розмірі 1 876 грн. 00 коп.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити та стягнути з останньої на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 535 грн. 92 коп.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2015 року ОСОБА_1 подано позовну заяву у якій зазначає, що згідно відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вона є власником автомобіля НОМЕР_2.

12 вересня 2015 року водій транспортного засобу "SEAT INCA" д.н.з. НОМЕР_3 на перехресті вул. Коперніка в м. Сарни здійснив зіткнення з належним їй автомобілем НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_7 в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Сарненського районного суду від 15 жовтня 2015 року водія ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП в виді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до висновку експертного дослідження матеріальний збиток, завданий внаслідок вказаних дій ОСОБА_4, складає 20441 грн.

28 вересня 2015року ПрАТ "СК "Провідна" було частково відшкодовано спричинену ОСОБА_4 майнову шкоду в розмірі 8343,65 грн., а тому просить стягнути різницю між сумою спричиненої шкоди і розміром відшкодованих збитків, що складає 12097,35 грн.

Крім того, позивачка зазначила, що їй було завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок наведених обставин вона значний час не експлуатувала свій автомобіль, їй були завдані переживання та страждання, моральну шкоду вона оцінює в 10 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що при встановлених обставинах та за наявних у справі доказів, відповідач повинен відшкодувати позивачу майнову шкоду з вирахуванням страхової виплати, а моральну шкоду, виходячи з характеру завданих позивачу страждань.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 являється власником транспортного засобу "ВАЗ-21070", 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 789744 (а.с.32,33).

Згідно з постанови Сарненського районного суду від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненій ДТП, що мала місце 12.09.2015 року о 19 год. 35 хв. в м. Сарни на перехресті вул. Коперніка, де він керуючи автомобілем НОМЕР_5, НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_7, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП в виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.61).

Відповідно до повідомлення про виплату ПрАТ "СК "Провідна" №17-05/11721 від 28.09.2015 року, страхова виплата по події від 12.09.2015 року, в якій пошкоджений автомобіль "ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 за договором страхування №АІ/2499083/1803/14 від 15.12.2014 року у сумі 8 343,65 грн. буде здійснена через систему Private Money в строки, визначені чинним законодавством (а.с.64)

Згідно звіту незалежної експертизи №15021 про оцінку автомобіля "ВАЗ-21070", реєстраційний номер НОМЕР_1, повна вартість відновлювального ремонту складає 20441 грн., з яких : вартість робіт та матеріалів 11870 грн. та вартість замінених деталей 8571 грн. (а.с.10-31).

З квитанції до прибуткового касового ордера №021 від 30.11.2015 року вбачається, що за проведення експертизи автомобіля ОСОБА_7 сплатив ФОП ОСОБА_8 1876 грн. (а.с.63)

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч.2 та ч.5ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Ухвалою суду першої інстанції від 12 березня 2016 року було відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача ПрАТ "СК "Провідна" і заперечення на цю ухвалу не було включене до апеляційної скарги (а.с.82).

Процесуальні можливості залучити ПрАТ "СК "Провідна" до участі в справі в апеляційному провадженні у колегії суддів відсутні та крім того, відповідно до ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6 - 2808 цс 15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 360-7 ЦК України такий висновок Верховного суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, місцевий суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між сумами спричиненої шкоди та відшкодованих збитків в сумі 12097,35 грн.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції правомірно застосував наступні норми матеріального права.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції правильно виходячи з вимог розумності та справедливості, врахувавши глибину душевних страждань позивача, який через дорожньо-транспортну пригоду зазнав душевних страждань, які полягають у порушенні життєвого укладу, внаслідок пошкодження автомобіля, погіршення якості життя, зокрема, через значні незручності у пересуванні через ДТП, дійшов висновку про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. на користь позивача.

Посилання ОСОБА_4 на п'яти відсотковий розмір відшкодування моральної шкоди від шкоди заподіяної здоров'ю передбачений ст.26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не заслуговує на увагу, оскільки він стосується страховика, а не страхувальника, яким є апелянт, та й вимоги до нього пред'явлені з інших правових підстав.

Щодо відшкодування судових витрат, зокрема оплату проведеної експертизи, яку здійснив ОСОБА_7, то він є учасником ДТП, керував авто на відповідній правовій основі, є чоловіком власниці авто, тобто за законом їх майно є спільним сумісним, мають спільний сімейний бюджет, а тому місцевий суд обґрунтовано стягнув ці витрати з відповідача.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313 -315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 12 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: