Справа №423/979/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Мазура М.В, за участі секретаря судового засідання Соловйової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,

ВИРІШИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивованим тим, що 13.03.1993 року вона уклала шлюб з відповідачем, але останнім часом він зловживав спиртними напоями, вчиняв бійки, у звязку з чим вона була змушена покинути будинок 01.10.2015 року після чергової сварки.

У судовому засіданні позивач і представник позивача просили позов задовольнити, пояснили, що позивач дійсно виїхала з будинку відповідача 01.10.2015 року (хоча до кінця листопада 2015 року ще навідувалася до цього будинку), вона була змушена це зробити через те, що відповідач вчиняв сварки, у тому числи із застосуванням насильства. Підтвердила, що вони з відповідачем розлучилися, але у неї немає власного житла, зараз тимчасово проживає у сестри, тому просить прийняти рішення про її вселення будинку відповідача.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, наполягаючи на тому, що будинок належить йому, а шлюб із позивачкою розірвано. Крім того, він заперечував факти застосування насильства до позивача, а сварки виникали тому, що вона зраджувала йому.

З пояснень сторін також вбачається, що відповідач має на праві приватної власності два будинки.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що відповідач зловживав спиртними напоями систематично, крім того, свідок бачила позивачку з гематомою під оком 01.10.2015 року, а приблизно 10 листопада 2015 року позивачка в нічний час прийшла до неї, пояснивши, що чоловік був пяний та не пускав її в будинок, цю ніч вона провела у свідка. Приблизно 20 листопада позивачка виїхала з будинку відповідача. Свідок також пояснила, що в її присутності відповідач жодного разу не бив позивачку, але ображав. Крім того, бачила, як позивачка вивозила сіно та зерно, які продала свідку, а також шафу, мішки з речами.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є сином позивачки та відповідача. Сварки між батьками почалися більше 10 років тому у звязку з тим, що батько зловживав спиртними напоями. Коли свідок пішов служити в армію, мати телефонувала йому та казала, що батько її виганяє з дому, коли свідок приїхав додому 07.11.2015 року зі служби, то бачив у матері на шиї травму. Як зазначив свідок, батько застосовував фізичне насильство, коли був у нетверезому стані, але мати не викликала міліцію, бо жаліла батька.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є сестрою позивачки. Сестра 24 роки прожила з відповідачем, спочатку сварок не було, але потім вони почали постійно сваритися, вона постійно скаржилася, що відповідач її бє. 01.10.2015 року позивачка зателефонувала та повідомила, що сидить на вулиці під дощем, оскільки чоловік її не пускає додому, та попросила забрати, після чого свідок забрала позивачку до себе додому. Крім того, свідок пояснила, що приблизно в 2012 році вона особисто викликала міліцію з приводу побиття позивачки чоловіком. Але це був єдиний випадок, оскільки в інших випадках позивачка не хотіла викликати міліцію чи звертатися до лікарні. На даний момент позивачка тимчасово проживає у неї.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 20 листопада 2015 року він перевозив вивозив з будинку відповідача речі позивача (ліжко, сервант, шафу, вузли з речами, консервацію, мішки із зерном, книги, сіно). Відповідач у цей час був дома, спокійно спостерігав за завантаженням речей.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивачка пішла від відповідача приблизно 5 місяців назад, свідок бачив її приблизно два місяці тому й вона казала, що не хоче повертатися до відповідача, потім бачили її з дружиною свідка, вона знову сказала, що не повернеться. Як зазначив свідок, йому відомо, що відповідач із позивачкою сварилися, але щоб він її бив, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивачка пішла від відповідача, оскільки знайшла когось, про що вона сама казала, крім того казала, що повертатися не буде. Свідок також зазначила, що їй не відомо, щоб відповідач бив позивачку, але знає, що позивачка одного разу шуткувала, що вдарила сковорідкою відповідача.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що є сусідом відповідача і приблизно півроку тому бачив, як позивачка вивозила речі, відповідач у цей час спокійно сидів на лавочці біля будинку. Підтвердив, що відповідач іноді зловживає спиртними напоями. Одного разу свідок возив і позивачку, і відповідача кодуватися від алкогольної залежності.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що знає відповідача по спільній роботі. Зазначив, що відповідач на роботі не випиває, але після роботи іноді випиває. Крім того свідок бачив, як позивачка вивозила речі від відповідача, який спокійно за цим спостерігав.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що бачила, як позивачка вивозила речі від відповідача. Раніше її регулярно бачила в селі, у громадському транспорті, гематом на ній не бачила, також не бачила, щоб позивачка з відповідачем сварилися.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що проживає через три будинки від відповідача і ніколи не бачив позивачку побитою, підтвердив, що відповідач іноді зловживає спиртними напоями, але із сусідами перебуває в нормальних відносинах. Йому не відомо, чи уходила позивачка з дому.

Згідно свідоцтва про одруження позивач та відповідач одружилися 13.03.1993 року (а.с.5).

Як вбачається з договору дарування (а.с.26-27), будинкової книги (а.с.28), технічного паспорту на житловий будинок (а.с.38), будинок за адресою: сел.Лоскутівка, вул.Харківська, 23 належить відповідачу на праві приватної власності.

Згідно довідки Мирнодолинської селищної ради Попаснянського району Луганської області (а.с.6) позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із дітьми, але з 01.10.2015 року за даною адресою не мешкає.

Згідно довідки, наданої 04.03.2016 року депутатом Тошківської селищної ради (а.с.7), позивач, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент видачі фактично довідки проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10 березня 2016 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано (а.с.29).

Таким чином, аналізуючи пояснення сторін і надані ними докази в сукупності, судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували в шлюбі з 13.03.1993 року до 22.03.2016 р. Під час шлюбу позивач проживала в будинку відповідача за адресою сел.Лоскутівка, вул.Харківська, 23, користуючись ним як член сімї відповідача, але 01.10.2015 року вона виїхала з цього будинку внаслідок істотного погіршення сімейних стосунків з відповідачем. 23.03.2016 року позивач подала до суду позов про вселення, посилаючись на положення ст.156 ЖК України.

При вирішенні цього спору суд враховує, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сімї права користуватися займаним приміщенням. Колишній член сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселений відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачене статтями 9, 156 ЖК сервітутне право колишніх членів сімї власника на користування житлом останнього не є порушенням права власності, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, крім обмеження права власності у передбачених законом випадках. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтею 156 ЖК. Таку правову позицію висловив і Верховний Суд України в справі № 6-24089св06 (ухвала від 31 січня 2007 р.). Отже, сервітутне право на користування житлом у колишнього члена сімї власника припиняється на тих же підставах, які передбачені для члена сімї власника.

Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд бере до уваги те, що позивач, будучи членом сімї відповідача, була відсутня менше року, а тому за нею зберігається право користування спірним житлом. У звязку з цим позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню. При цьому суд враховує і те, що відповідач має у власності також інший будинок і не подавав до суду позову про припинення права ОСОБА_1 на користування його житлом з підстав, передбачених законом.

Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 300 грн. (а.с.8, 19-23), всього в розмірі 851 грн. 20 коп., на підставі ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Враховуючи викладене, ст. ст. 10, 11, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, яка народилася 15 липня 1974 року в с.Підлісне Попаснянського району Луганської області, до будинку, який належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: Луганська обл., Попаснянський р-н, с.Лоскутівка, вул.Харківська, 23.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився 08.02.1971 року в с.Лоскутівка Попаснянського р-ну Луганської області, на користь ОСОБА_1, яка народилася 15 липня 1974 року в с.Підлісне Попаснянського району Луганської області, судові витрати в розмірі 851,20 грн. (вісімсот пятдесят одна гривня 20 коп.)

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 ЦПК України складання повного тексту рішення відкладається до 12.04.2016 р.

Суддя М.В.Мазур