АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А [1][2]

12 травня 2016 року суддя Апеляційного суду м. Києва Прокопчук Н.О., вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» про оскарження неправомірних дій, зобов'язання вчинити дії та відшкодування завданої моральної шкоди, ―

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» про оскарження неправомірних дій, зобов'язання вчинити дії та відшкодування завданої моральної шкоди визнано такою, що не подана та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 25.04.2016 року подав до суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року апеляційну скаргу було залишено без руху, особі, яка подала апеляційну скаргу надано строк три дні з дня отримання ухвали для усунення виявлених та зазначених в ній недоліків (сплати судового збору) та для надання стороні права на звернення до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, в якій вказати підстави для поновлення строку та надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку. Попереджено, що у разі невиконання у визначений судом термін недоліків апеляційної скарги, вона буде вважатись неподаною і буде повернута.

12 травня 2016 року до Апеляційного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення.

На виконання ухвали суду від 29 квітня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 надав пояснення, яке назвав «клопотання» та зазначив, що позовна заява від 24.03.2016 року подана від його імені, підписана і подана також ним, тому на думку ОСОБА_1 він являється позивачем, а позовна заява відповідає вимогам ч.2 ст. 119 ЦПК України і невідомо з яких підстав суддя першої інстанції зазначила ОСОБА_1 як представника ОСОБА_2, хоча в «шапці» позовної заяви вона (ОСОБА_2.) в жодному статусі не зазначена. Вважає що, оскільки, він є особою, що подала позов, то судовий збір не підлягає сплаті, тому що він є інвалідом ІІ групи. Також, ОСОБА_1 посилається на норми п. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» і зазначає, що в будь-якому випадку ( хто б не подавав позов - ОСОБА_2 або ж ОСОБА_1.) підстав для сплати судового збору немає.

Проте, ці доводи ОСОБА_1 не відповідають дійсності і спростовуються текстом самої позовної заяви з якої вбачається , що позивач є саме ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 30 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Сторони в цивільному процесі характеризуються, окрім інших, ще й тим, що між ними виник спір про право.

Таким чином, позивач - це особа, на захист прав та інтересів якої подається відповідна позовна заява.

Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, в ній зазначено про порушення прав та інтересів саме ОСОБА_2, оскаржуються дії та бездіяльність відповідача в частині надання відомостей на заяви саме ОСОБА_2. ОСОБА_1 в даному випадку не звертається за захистом своїх прав та інтересів, а виступає в якості представника позивача в порядку ст. 42 ЦПК України. На підтвердження, що ОСОБА_1 діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, ним було долучено копію довіреності № 658225 від 01.12.2011 року ( а.с.7).

Отже, в даній справі саме ОСОБА_2 являється позивачем, а ОСОБА_1 - є її представником, тому посилання на звільнення від судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не можна вважати обґрунтуваними.

Щодо зазначення у додаткових поясненнях ОСОБА_1 відомостей, про те, що спірні правовідносини стосуються захисту прав споживачів, у зв'язку з чим позивач звільнений від слати судового збору, то слід наголосити, що з 01 вересня 2015 року ЗУ «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із ст. 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Отже, з 01 вересня 2015 року позови споживачів оплачується судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно з п. 2 ст. 297 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 ЦПК України, а також у разі несплати суми судового збору, застосовується положення статті 121 ЦПК України.

З урахуванням наведених обставин, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною та повернути відповідачу.

Керуючись ст.ст. 74, 77, 208, 209, 210, 121, 295, 297 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року ― вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Суддя Прокопчук Н.О.

Справа № 755/5357/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7741/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.