Провадження №22-ц/784/2611/16
У Х В А Л А

іменем України

28 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2014 року, постановлену за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання, -

в с т а н о в и л а :

08 вересня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало до Центрального районного суду м. Миколаєва заяву про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання.

Заяву обґрунтовувало наступним.

04 квітня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий ОСОБА_4» (далі ОСОБА_4) уклало з ОСОБА_2 кредитний договір № 166-004/ФКВ-08, за умовами якого перший надав, а другий взяв і використав на власні поточні потреби 25 000 доларів США, зобовязавшись повернути таку ж кількість грошових коштів до 03 квітня 2023 року та вносити Банку щомісячно плату за користування кредитом, виходячи відсоткової ставки у 14,0 % річних.

30 червня 2010 року «Український промисловий ОСОБА_4», ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_4 України уклали тристоронній договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку» за умовами якого до ПАТ «ДельтаБанк» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 щодо повернення кредиту та внесення плати за користуванням ним.

Через невиконання тим кредитного зобовязання, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДельтаБанк» стягнуто 151 880 гривень 29 копійок заборгованих за тілом кредиту, 2 921 гривню 87 копійок заборгованості за процентами і 214 гривень судового збору.

06 вересня 2012 року назване заочне рішення набрало законної сили і перейшло на стадію виконання.

У звязку з цим, 29 квітня 2014 року Центральний районний суд м. Миколаєва видав стягувачу виконавчий лист, а той передав його на виконання державному виконавцю Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Проте державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції своєю постановою від 26 травня 2014 року, пославшись на пропуск строку предявлення виконавчого документу до виконання у прийнятті названого виконавчого документа та у відкритті за ним виконавчого провадження з примусового виконання - відмовив.

Представник ПАТ «Дельта Банк» подав до Центрального районного суду м. Миколаєва заяву про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання, оскільки пропустили його з поважних причин, якими слід вважати внутрішні організаційно-реорганізційні зміни, що проводилися у Банку з метою підвищення роботи з боржниками.

Більше того, позичальник самостійно погашав заборгованість, а тому виконавчий документ не було передано до ДВС, у звязку з чим контроль за дотриманням строків предявлення до примусового виконання було послаблено, що призвело до його пропущення.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання пропущено із поважних причин, ПАТ «Дельта Банк» просило визнати поважними причини пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання та поновити його.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2014 року заяву ПАТ «ДельтаБанк» задоволено.

ОСОБА_2 подав на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати і постановити нову, якою відмовити в задоволені заяви ПАТ «ДельтаБанк».

Скаргу обґрунтувало невідповідністю висновків суду нормам процесуального законодавства та дійсним обставинам справи, а також ігнорування судом його права на особисту участь у судовому засіданні де вирішувалася дана заява Банку.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу районного суду скасувати, оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права, а питання про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання передати на нове вирішення названого суду 1 інстанції.

Так, задовольняючи заяву ПАТ «ДельтаБанк» про поновлення пропущеного строку предявлення виконавчого листа до виконання, суд 1 інстанції виходив з того, що заявником надано належні та допустимі докази поважності причин пропуску цього строку, а тому є законні підстави для задоволення заяви про його поновлення.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не у повній мірі погоджується з обставинами, установленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та їх правових наслідків, які вони тягнуть, вважає не обґрунтованими й не законними.

Так, відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 та пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

В силу ст. 223 ЦПК України рішення суду 1 інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2677-VІ) виконавчі документи, видані на підставі судових рішень, можуть бути предявлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

При цьому, виконання судових рішень у цивільних справах слід розцінювати як складову права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути предявлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Проте, законодавець, як засіб юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій, передбачив судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду.

Один з таких засобів передбачено ст. 371 ЦПК України, якою встановлено, що у разі пропуску стягувачем строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі в десятиденний строк.

З буквального, системно-логічно тлумачення названих норми, а також ст. 73 названого Кодексу, випливає висновок про те, що компетентний районний суд, справді, може постановити ухвалу про поновлення пропущеного для пред'явлення виконавчого документу строку, проте лише за умови, що дослідивши названі заявником причини пропуску, він дійде висновку про їх поважність.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва було ухвалене 26 вересня 2012 року та набрало законної сили 06 жовтня 2012 року (а.с. 64-65). В апеляційному порядку воно не оскаржувалося, за відсутності сторін при його ухвалені. Позивач надав заяву розглядати позов у його відсутність, а відомості про належним чином повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні. Того ж дня воно було надіслано позивачу рекомендованим листом і підлягало виконанню, у тому числі, з можливістю примусового виконання. Проте, до 29 квітня 2014 року товариство з такою заявою до суду не зверталося, пропустивши таким чином строк звернення виконавчого листа до виконання.

Для предявлення заочного рішення до його примусового виконання, ОСОБА_4 зобовязаний був отримати відповідний дозвіл суду, а той перевірити названі стягувачем причини пропуску строку предявлення і дати їм правову оцінку, чим той і скористався подавши дану заяву.

В силу ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

З аналізу названої норми та ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного процесу, випливає висновок про те, що платник має рівне зі стягувачем право на отримання інформації про судове засідання, де буде вирішуватися заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання, а також на особисту участь в ньому, надання доказів та міркувань щодо причин пропуску строку та їх оцінку.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Всупереч зазначеним нормам закону, судова повістка-повідомлення про призначення розгляду справи на 22 вересня 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва направлена на адресу осіб, які беруть участь у справі, направлена не була. Таким чином, 22 вересня 2014 року суд 1 інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2

В апеляційній скарзі боржник вказує на те, що повістку про призначення судового засідання на 22 вересня 2014 року він не отримував, докази про належне повідомлення його про день та час розгляду справи відповідно до вимог статей 74 - 76 ЦПК України відсутні і в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підставою для скасування рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки справа розглянута судом 1 інстанції за відсутності ОСОБА_2 і в матеріалах справи відсутні дані про його повідомлення про час і місце судового засідання, то постановлена з порушенням указаних процесуальних норм ухвала суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд суду 1 інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Самчишина Н.В.

ОСОБА_5