Ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» про стягнення різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» на рішення апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод», в кінцевій редакції позовних вимог якого просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток (різницю в заробітку) за час затримки виконання відповідачем рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року за період з 18 листопада 2014 року до 02 липня 2015 року у розмірі 20 293 грн 50 коп. без урахування обов'язкових відрахувань та платежів, а також 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року було частково задоволено її позовні вимоги, зокрема, визнано незаконним і скасовано наказ про її звільнення з 02 червня 2014 року з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України, поновлено її на роботі з 02 червня 2014 року та стягнуто з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02 червня до 17 листопада 2014 року в сумі 26 868 грн 60 коп., а також 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Однак, відповідачем наказ про поновлення позивача на роботі на виконання рішення суду було видано лише 22 червня 2015 року, а з самим наказом її було ознайомлено лише 02 липня 2015 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь ОСОБА_4 недоплачену суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року про поновлення її на роботі за період з 18 листопада 2014 року до 02 липня 2015 року у розмірі 16 018 грн 32 коп. (без урахування податків та обов'язкових платежів) та 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем отримано від відповідача 4 861 грн 02 грн. вихідної допомоги при звільненні та 15 тис. грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а 19 244 грн 57 коп. позивачу виплачено державним центром зайнятості, що в сумі становить 39 105 грн 59 коп. Відтак, сума отриманих позивачем коштів за час вимушеного прогулу (39 105 грн 59 коп.) перевищує суму середньомісячної плати, яку позивач могла отримати за період з 18 листопада 2014 року до 02 липня 2015 року (за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року про поновлення її на роботі), тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку (різниці в заробітку) за час затримки виконання рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року за період з 18 листопада 2014 року до 02 липня 2015 року.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав, що, маючи відомості про те, що рішенням апеляційного суду Львівської області 17 листопада 2014 року ОСОБА_4 поновлено на роботі на посаді інженера-технолога 2 категорії цеху оцту з 02 червня 2014 року, відповідач на порушення норм чинного законодавства наказ про поновлення ОСОБА_4 на роботі не видав і такий наказ було видано лише 22 червня 2015 року, а ознайомлено ОСОБА_4 з цим наказом 02 липня 2015 року. Таким чином, час вимушеного прогулу позивача складає 155 робочих днів за період з 18 листопада 2014 року до 02 липня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської області 17 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2015 року, встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становила 227 грн 70 коп., отже за час вимушеного прогулу заробітна плата становить 35 293 грн 50 коп. (без урахування податків та обов'язкових платежів) за період з 02 червня до 17 листопада 2014 року.

Згідно з довідкою ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» від 03 вересня 2015 року № 389 ОСОБА_4 було нараховано 24 136 грн 20 коп. (без урахування податків та обов'язкових платежів), з яких було утримано 8 631 грн 25 коп., з яких: 4 861 грн 02 коп. - вихідна допомога, виплачена при звільненні 02 червня 2014 року; 2 787 грн 19 коп. - податок з доходів фізичних осіб; 693 грн 91 коп. - єдиний соціальний внесок; 289 грн 13 коп. - військовий збір.

Таким чином, позивачу при її звільненні з роботи 02 липня 2015 року не було нараховано і виплачено (без урахування податків та обов'язкових платежів) 11 157 грн 30 коп. (35 293 грн 50 коп. - 24 136 грн 20 коп.).

Крім того, з коштів, які належали до виплати позивачу при її звільненні за угодою сторін 02 липня 2015 року, безпідставно було вирахувано 4 861 гр. 02 коп. вихідної допомоги, виплаченої при звільненні її з роботи з ініціативи відповідача 02 червня 2014 року.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає (без урахування податків та обов'язкових платежів) 16 018 грн 32 коп. (11 157 грн. 30 коп. + 4 861 грн 02 коп.), а також 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Г.І.Мостова