Справа № 456/4589/15-ц
Провадження № 2/456/401/2016
РІШЕННЯ

іменем України

02 серпня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С. ,

при секретарі Петренко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3, орган опіки і піклування Стрийської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати недійним іпотечний договір від 17 липня 2006 року про передачу в іпотеку банку житлової квартири загальною площею 58,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 3830. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.07.2016 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та її чоловіком ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № LVH2GK00000010. В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та її чоловіком ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір про передачу в іпотеку банку житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1. Позивач дізналася, що в червні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення з її чоловіка ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, а також те, що їхня квартира АДРЕСА_2 перебуває в іпотеці. Позивач вважає, що вказаний договір іпотеки квартири слід визнати недійсним, оскільки квартира передана її чоловіком в іпотеку банку є спільною сумісною власністю подружжя, так як придбана за час шлюбу, і передана банку без її згоди та відома. Крім цього, у них є неповнолітні діти віком 9 та 3 роки, які мають право на користування вказаною квартирою, а тому на момент укладення спірного іпотечного договору необхідний був дозвіл органу опіки і піклування.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, належним чином про час і місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_5 проти позову заперечив та пояснив, що між банком та ОСОБА_2 17.07.2016 року був укладений кредитний договір № LVH2GK00000010 відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 17.07.2016 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2. На момент укладення договору іпотеки подружжя ОСОБА_2 надало добровільно свою згоду на передачу квартири в іпотеку, що в даній квартирі діти не були зареєстровані, що стало підставою для посвідчення договору іпотеки.

Третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що дійсно 17.07.2006 року нею був посвідчений іпотечний договір, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2. Даний договір був укладений з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором № № LVH2GK00000010 від 17.07.2006 року щодо повернення кредиту в розмірі 25000,00 доларів США. При укладенні даного договору іпотеки позивач ОСОБА_2 подала нотаріусу власноручно підписану заяву про те, що вона не заперечує проти передачі в іпотеку її чоловіком ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2, а тому її твердження про те, що вона не знала про договір іпотеки їхньої квартири не відповідає дійсності.

Представник органу опіки і піклування Стрийської міської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що оскільки у квартирі, яка була предметом іпотеки, діти на момент укладення договору іпотеки не були зареєстровані, а тому потреби у висновку органу опіки та піклування не було.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.07.2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № LVH2GK00000010 від 17.07.2006 року відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 25000,00 доларів США.

17 липня 2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 надав в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк» нерухоме майно, а саме: належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2. Вказаний договір іпотеки був посвідчений приватний нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3 17.06.2006 року за реєстровим № 3830.

Згідно п.2 договору іпотеки, вказаний договір був укладений з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором № LVH2GK00000010 від 17.07.2006 року щодо повернення кредиту в розмірі 25000,00 доларів США. (а.с.16-18).

Із письмової заяви позивачки ОСОБА_1 на імя приватного нотаріуса ОСОБА_3 від 17 липня 2006 року за реєстровим № 3828 вбачається, що ОСОБА_1 надала свою письмову згоду на отримання кредиту і передачі в іпотеку її чоловіком ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2, придбаної за час перебування в зареєстрованому шлюбі на спільні кошти.

Із паспортів серії АС267003 від 18.04.1997 року та серії АС 022464 від 28.02.1996 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 11.05.1971 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали та були зареєстровані з 31.05.2002 року до 31.08.2006 року в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.6-9).

Із будинкової книги для прописки громадян вбачається, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та їхні неповнолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 31 серпня 2006 року. (а.с.13-15)

З довідки ОСББ «Галич» від 11.07.2006 року про склад сімї та прописку вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 станом на 11.07.2006 року була зареєстрована лише власник ОСОБА_9.

Таким чином, судом встановлено, що при укладенні відповідачем ОСОБА_2 17.07.2006 року договору іпотеки, позивачем ОСОБА_1 було надано нотаріусу згоду на укладення іпотечного договору та передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_2, а тому твердження позивача, що вона не знала про укладення її чоловіком такого договору та про те, що вона не давала такої згоди не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються поясненнями нотаріуса даними в судовому засіданні та матеріалами справи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місця перебування особи, є паспорт громадянина України.

Відповідно до вимог ст. 6 вищезгаданого Закону, яка визначає порядок реєстрації місця проживання, визначається, що громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.

Відповідно до частини другої четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-214цс15 зазначено, що вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» залежно від моменту виникнення спірних правовідносин), судам необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти наявність на момент укладення оспорюваного договору в дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідці про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначена й дитина) або на законі (на підставі статті 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору зясовувати наявність у дитини іншого місця проживання;2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів.

Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст.214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України).

Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору іпотеки в квартирі АДРЕСА_2 не були зареєстровані та не проживали неповнолітні діти позивача, а тому необхідності в отриманні згоди органу опіки та піклування про передачу квартири в іпотеку не було.

Враховуючи вищенаведене суд вважає необхідним відмовити в позові за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України, суд-

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ Приватбанк, треті особи приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_3, орган опіки і піклування Стрийської міської ради про визнання недійсним іпотечного договору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Сас С.С.