Ухвала

іменем україни

11 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Богородчанського району електричних мереж, третя особа - Богородчанська селищна рада Івано-Франківської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Богородчанського району електричних мереж про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2015 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Богородчанську селищну раду Івано-Франківської області

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1091 га, розташованої на території АДРЕСА_1, переданої для обслуговування жилого будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 31 січня 1996 року.

Як вбачається з матеріалів технічного паспорта земельної ділянки, що передавалася ОСОБА_1 у власність, підставою для передачі позивачу у власність ділянки загальною площею 0,105 га (0,055 га - рілля, 0,05 га - подвір'я) є рішення Богородчанської селищної ради від 28 грудня 1993 року. При цьому зазначено, що в зв'язку із неможливістю видати державний акт на право приватної власності на землю видається план як тимчасовий документ.

Із оглянутого в засіданні апеляційного суду плану, перший примірник якого видано позивачу (другий зберігається в Богородчанській селищній раді і зареєстрований за № 883) вбачається, що загальна площа земельної ділянки становить 0,105 га, межі погоджено з суміжними землекористувачами, земельна ділянка надається для ведення підсобного господарства.

У зв'язку із відсутністю кадастрового номеру земельної ділянки позивач 25 липня 2014 році уклав із Богородчанським районним виробничим відділом Івано-Франківської регіональної філії ДП «ЦДЗК» договір № 134 на розробку технічної документації із землеустрою.

Відповідно до умов вказаного договору виконавець виготовив кадастровий план земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_1, на якому нанесено ЛЕП 0,4 кВ та встановлено охоронну зону, а також позначено об'єкт незавершеного будівництва. При цьому зазначено, що кадастровий план підлягає погодженню із Богородчанським РЕМ за умови забезпечення безперешкодного доступу персоналу РЕМ для обслуговування ЛЕП в будь-який час доби та використання земельної ділянки в межах охоронної зони ЛЕП з дотриманням правил охорони електромереж.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав про порушення його права власності на земельну ділянку внаслідок розміщення на ній відповідачем лінії електропередач, згоду на встановлення якої він не надавав.

Із матеріалів справи вбачається, що на замовлення Богородчанської селищної ради з метою електрифікації жилого масиву в районі сільгоспхімії Богородчанським РЕМ розроблено технічні умови № 44/94 на електропостачання цього масиву та направлено їх 30 листопада 1994 року селищній раді. При цьому в п. 4 технічних умов зазначено про можливість здійснення електропостачання після вибору проекту плану проходження траси лінії 0,4 кВ і погодження її з Богородчанським РЕМ та іншими заінтересованими організаціями.

Судом установлено, що план проходження траси лінії електропередачі 0,4 кВ погоджено у 1995 році, цього ж року відбулося її спорудження.

За таких обставин на час видачі позивачу державного акта на право приватної власності на землю (31 січня 1996 року) лінія електропередачі 0,4 кВ була споруджена.

Відповідно до положень ст. 69 Земельного кодексу України в редакції 1991 року, чинній на час видачі державного акта, вздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередачі, телефонно-телеграфних ліній, що проходять поза населеними пунктами, а також навколо випромінюючих споруд телерадіостанцій та радіорелейних ліній встановлюється охоронна зона. Землі в межах цих зон у власників землі та землекористувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, що передбачаються правилами, затверджуваними у встановленому порядку.

Аналогічно встановлення охоронної зони вздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередач передбачено і ст. 76 Земельного кодексу України в редакції 2001 року.

Статтею 112 Земельного кодексу України визначено, що охоронні зони створюються: уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об'єктів» для забезпечення надійної експлуатації та охорони енергогенеруючих об'єктів і об'єктів передачі електричної та теплової енергії, а також безпеки населення і охорони навколишнього природного середовища встановлюються спеціальні зони об'єктів енергетики, в тому числі, охоронні зони об'єктів енергетики. Земельні ділянки в межах спеціальних зон об'єктів енергетики не вилучаються (викупляються) у власників чи користувачів земельних ділянок, а використовуються з обмеженнями (крім випадків, коли встановлення спеціальних зон призводить до неможливості використання земельних ділянок за цільовим призначенням). Спеціальні зони об'єктів енергетики встановлюються на землях всіх категорій.

Крім того, як виявлено в процесі проведення спільного виїзду працівників Богородчанського РЕМ та представника Богородчанської селищної ради від 03 листопада 2015 року, будь-які межові знаки на земельній ділянці, належній ОСОБА_1, відсутні. Опора № 4010 Л-1 КТП-59, спір з приводу якої, в тому числі, заявлено до суду, знаходиться на межі земельної ділянки позивача.

Також комісією встановлено, що у випадку перенесення зазначеної опори власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 буде позбавлений можливості заїзду до свого господарства. Наведені обставини підтверджуються відповідним актом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надав доказів порушення його права власності на земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О.Гвоздик

О.М.Ситнік