У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «Український Бізнес Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 8 жовтня 2012 року між банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 117 045 грн на строк до 6 жовтня 2016 року зі сплатою 14,99 % річних за користування кредитом та щомісячної комісії у розмірі 0,39 % від суми кредиту. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував, у зв'язку з чим станом на 10 серпня 2015 року заборгованість склала 90 516 грн 54 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором від 8 жовтня 2012 року у розмірі 90 516 грн 54 коп.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Український БізнесБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Білої І.В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Український Бізнес Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що надані позивачем докази не містять відомостей про умови, встановлені кредитним договором від 8 жовтня 2012 року, щодо дотримання письмової форми договору, визначення за кредитним договором розміру процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати, а також позивачем не надано доказів на підтвердження факту виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що за твердженням ПАТ «Український Бізнес Банк» 8 жовтня 2012 року між банком і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 117 045 грн на строк до 6 жовтня 2016 року зі сплатою 14,99 % річних за користування кредитом та щомісячної комісії у розмірі 0,39 % від суми кредиту. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував, у зв'язку з чим відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_4 та роздруківки з автоматизованої банківської системи «СКРУДЖ-3» заборгованість відповідача за кредитним договором від 8 жовтня 2012 року склала 90 516 грн 54 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуваннюобставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Проте суди, ухвалюючи рішення про відмову в позові, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України залишили поза увагою клопотання позивача про витребування доказів, не надали належної правової оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження кредитної заборгованості, а саме: розрахунку заборгованості, виписці з рахунків обліку кредитних зобов'язань позичальника та роздруківці з автоматизованої банківської системи «СКРУДЖ-3», яка підтверджує розмір виданих кредитних коштів, дату видачі та умови кредитування (термін користування, процентна ставка).

Так, у ст. 129 Конституції України зазначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з тим суди не врахували, що відповідно до ст. 137 ЦПК України ОСОБА_4 було зобов'язано надати такі докази: кредитний договір від 8 жовтня 2012 року; договори забезпечення виконання кредитних зобов'язань (договір іпотеки, застави, поруки тощо); докази сплати платежів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; копію паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків; документи, пов'язані з виконанням кредитного договору (заяву про видачу кредиту, листування збанком тощо), однак зазначені вимоги відповідач не виконав, не скористався своїм правом на спростування доводів позовної заяви та не підтвердив у встановленому процесуальним законом порядку неналежність доказів, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Також суди залишили поза увагою факт проведення антитерористичної операції на Сході України, у зв'язку з чим у позивача об'єктивно відсутня можливість надати суду примірники укладених з відповідачем договорів, копії паспорту ОСОБА_4 та його реєстраційного номеру облікової картки платника податків, які знаходяться в приміщенні головного офісу банку за його юридичною адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 125, тобто де проходить антитерористична операція, що є загальновідомим фактом.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірили доводів позивача й не надали належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшовши передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, який ґрунтуються на припущеннях, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни задовольнити частково.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик