Справа №582/997/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Яковенко Н. М.
Номер провадження 22-ц/788/619/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про збільшення частки у спільній частковій власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

При цьому зазначає, що рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 грудня 2011 року право власності на частку у спільному майні було визнане лише за відповідачем ОСОБА_4, а відтак є помилковим висновок суду про ідентичність позовних вимог, оскільки предметом даного позову є не спільна сумісна власність подружжя, а спільна часткова власність, яка обтяжена кредитним зобов'язанням. Крім того, суд, у оскаржуваному рішенні не звернув уваги на те, що позивачем оскаржується не факт солідарної відповідальності по сплаті кредитних зобов'язань, а лише заявляється вимога щодо зобов'язання відповідача до виконання покладених на неї обов'язків по сплаті кредиту. Також вказує, що відповідач відсторонилася від сина, поклала всі обов'язки щодо піклування сином на нього (позивача), повністю заволоділа житлом та не сплачує у повному обсязі кредитні зобов'язання перед фондом, хоча у попередньому рішенні як на підставу позову вона, зокрема, посилалася на те, що син знаходиться на її утриманні і суд, при вирішенні спору, дану обставину взяв до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_5, які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_4, яка проти скарги заперечує, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що право вимагати виконання обов'язку за кредитною угодою у ОСОБА_4 має кредитор - Сумське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, а ОСОБА_3 матиме право зворотної вимоги до ОСОБА_4 лише у разі виконання ним солідарного обов'язку перед кредитором. Крім того, у будь-якому разі ОСОБА_4 не може бути ніяким чином примушена до виконання кредитної угоди на майбутнє, за платежами, строк сплати яких ще не настав. Сплата позивачем коштів за кредит в більшому розмірі не дає підстав для збільшення визначеної судовим рішення частки у спільній частковій власності.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4, який обґрунтовував тим, що перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4, набув у власність квартиру АДРЕСА_2 Недригайлівським районним судом Сумської області ухвалене рішення про поділ майна подружжя та визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину даної квартири та визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов'язань за кредитним договором. На даний час син сторін проживає з ОСОБА_3 ОСОБА_4 не сплачує платежі за договором, їх у повному обсязі сплачує позивач, а тому вважає, що за таких обставин його частка у спільній частковій власності має бути збільшена, оскільки при вирішенні питання про поділ майна спільна дитина проживала з відповідачкою, крім того, на думку позивача, проведений поділ майна стосується лише тієї частини квартири, кредит за яку виплачений. Просив збільшити належну йому у спільній частковій власності частку у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності на 3/5 частини зазначеної квартири, визнати свідоцтво на право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_4 недійним та зобов'язати останню регулярно, на умовах визначених кредитною угодою, вносити не менше ніж 50 % від визначеної суми щоквартальних платежів та інших витрат, передбачених договором.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 06 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 17 грудня 2011 року, у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 проведений поділ майна подружжя. Зокрема, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2. Визнане недійсним свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру видане Недригайлівською селищною радою 16 лютого 2005 року на ім'я ОСОБА_3. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов'язань за кредитною угодою № 424 від 01 вересня 2004 року, укладеною між Сумським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_3 в сумі 59 373 грн. (а.с.7,8).

Зазначене рішення набрало законної сили, воно не оскаржувалось сторонами.

Строк виконання зобов'язань за кредитною угодою від 01 вересня 2004 року - 30 років з дати укладення кредитної угоди. (а.с.11-13).

ОСОБА_3 та його представник, на обґрунтування заявлених позовних вимог не посилаючись на будь-які правові норми, вважають, що оскільки ним сплачувались платежі за кредитом у більшому обсязі, ніж відповідачкою ОСОБА_4, то частка позивача у спільній частковій власності в спірній квартирі повинна бути збільшена з 1/2 до 3/5 частин.

З такою позицією колегія суддів погодитись не може, оскільки вона не ґрунтується на законі.

Згідно зі ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Стаття 223 ЦПК України визначає, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, як це визначено ст. 358 цього ж кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно зі ст.544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

З урахуванням викладеного, позивач, у разі сплати платежів за кредитною угодою у більшому розмірі не набуває права на збільшення частки у праві власності, визначеної судовим рішенням, а лише має право регресної вимоги до відповідачки.

Стаття 12 ЦК України визначає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст. 13 цього ж кодексу).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведена обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -