Справа № 297/2030/15-ц
10 травня 2016 року м. Берегово
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого Ільтьо І. І.,
при секретарі Куні О. І.,
з участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовомПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Закарпатського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення,
ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Закарпатського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося до Берегівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення.
Кредит надано строком на 20 (двадцять) років, з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 11 червня 2027 року.
В забезпечення виконання Боржником взятих на себе зобов'язань щодо повернення суми боргу за Кредитним договором між ОСОБА_6 та ВАТ "Державний ощадний банк України" було укладено Іпотечний договір № 2-2044 від 12.06.2007 року. Предметом іпотеки за вищевказаним договором є нерухоме майно, а саме: квартира, яка має загальну житлову площу 162,3 кв.м., житловою площею 69,4 кв.м. та земельні ділянки загальною площею 0,429 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач направляв відповідачам письмову вимогу № 13/303 від 11.06.2015 року щодо добровільного звільнення житлового приміщенні, однак останні, крім ОСОБА_7, відмовилися від отримання зазначених листів. Вищевказані вимоги про звільнення житлового приміщення відповідачами в добровільному порядку не виконані.
В ході судового розгляду відповідачкою ОСОБА_4 через канцелярію суду було надано заперечення на позовну заяву, згідно якого посилається на те, що на сьогоднішній день в спірній квартирі зареєстрована та фактично проживає зі своїми батьками малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімя якої веде спільний побут та господарство, а також сплачує комунальні платежі, а отже в силу положень ст.156 Житлового кодексу України, малолітня ОСОБА_5 є членом сімї ОСОБА_6. Крім того, ОСОБА_4 звертає на те, що Берегівська РДА як орган опіки та піклування, розглянувши заяву органу ДВС про надання дозволу на реалізацію квартири, в якій проживає малолітня дитина не надала. Просить суд застосувати до спірних правовідносин норми права щодо захисту житлових прав дитини та відмовити у позові про виселення.
Заочним рішенням Берегівського районного суду від 02.12.2015 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Закарпатського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення - задоволені.
У відповідності до п. 2 ч.3 ст. 231 ЦПК України за результатами розгляду заяви ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення Берегівського районного суду від 02.12.2015 року, таке скасоване і справу призначено до розгляду в загальному порядку.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1,позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.
Відповідачі до суду не зявились, причини неявки суду не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання.
Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав:
Кредит надано строком на 20 (Двадцять) років з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 11 червня 2027 року.
В забезпечення виконання Боржником взятих на себе зобов'язань щодо повернення суми боргу за Кредитним договором між ОСОБА_6 та ВАТ "Державний ощадний банк України" було укладено Іпотечний договір № 2-2044 від 12.06.2007 року. Предметом іпотеки за вищевказаним договором є нерухоме майно, а саме: квартира, яка має загальну житлову площу 162,3 кв.м., житловою площею 69,4 кв.м. та земельні ділянки загальною площею 0,429 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно ст. ЗЗ Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
У звязку з невиконанням ОСОБА_6 взятих на себе зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитними коштами та суми основного боргу, позивач з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за Кредитним договором у розмірі 944 713 грн. 81 коп., який рішенням суду від 06.03.2012 року було задоволено у повному обсязі.
Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11.07.2012 року, змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2012 року в частині стягнення пені, зменшивши їх розмір до 6368,48 гривень.

Рішенням Берегівського районного суду від 17 квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії-Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року вищевказне рішеня суду залишено без змін.

Ухвалою суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року, рішення Берегівського районного суду від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року в частині виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті судове рішення залишено без змін (а.с. 33-35).

Рішенням Берегівського районного суду від 05.06.2015 року, винесеного в результаті нового розгляду справи в частині виселення на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року, було вирішено відмовити Позивачу у задоволенні вимоги про виселення мешканців з житлового приміщення, у звязку з відсутністю доказів вручення відповідачам вимоги про виселення (а.с. 31-32).

На момент укладення Іпотечного договору іпотекодавцем було надано довідку № 567 від 07.06.2007 року про склад сімї продавця спірної квартири ОСОБА_9, в якій було зазначено, що ОСОБА_9 проживає одна і жодних інших осіб за адресою предмета іпотеки не було зареєстровано.

Згідно довідки Великобактинської сільської ради № 188 від 12.11.2013 року встановлено, що на даний час у квартирі АДРЕСА_3 у Берегівському районі зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с 22).

Вказані особи жодного відношення до предмету іпотеки не мають, та проживають у ньому за відсутності законних на те підстав, оскільки на момент укладення Іпотечного договору іпотекодавцем було надано довідку № 567 від 07.06.2007 року про склад сімї продавця спірної квартири ОСОБА_9, в якій було зазначено, що ОСОБА_9, проживає одна і жодних інших осіб за адресою предмета іпотеки не було зареєстровано.

Згідно ст.40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З метою захисту своїх прав та законних інтересів, додатково звернувся до відповідачів з вимогою про звільнення житлового приміщення № 13/303 від 11.06.2015 року, однак останні, крім ОСОБА_7, відмовилися від отримання зазначених вимог, а житлове приміщення добровільно відповідачами не звільнено (а.с 23-28).

Згідно ч.З ст. 109 Житлового кодексу України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Статтею ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. У ст. З Закону встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги та інше.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в яких зазначено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Суд вважає безпідставним, посилання відповідача про те, що на сьогоднішній день в спірній квартирі зареєстрована та фактично проживає зі своїми батьками малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сімя якої веде спільний побут та господарство, а також сплачує комунальні платежі, а отже в силу положень ст.156 Житлового кодексу України, малолітня ОСОБА_5 є членом сімї ОСОБА_6, виходячи з наступного.

З рішення Великобактинської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 06.06.2007 року №567, вбачається, що ОСОБА_6 надано дозвіл на передачу в іпотеку 1/3 частини житлової будівлі, яка належить дитині ОСОБА_10, що має право користування житловою будівлею, а саме квартиру АДРЕСА_4.

З огляду на вище зазначене, встановлено, що станом на дату укладення Іпотечного договору ОСОБА_4 та її малолітня донька ОСОБА_5 спірною квартирою не користувалися.

Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_4 про те, що Берегівська РДА як орган опіки та піклування не надала дозволу на реалізацію квартири, в якій проживає малолітня дитина, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з частиною 3 статті 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином із положень статті 40 Закону та статті 109 ЖК Української РСР випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що позивач направляв відповідачам письмову вимогу № 13/303 від 11.06.2015 року щодо добровільного звільнення житлового приміщенні, однак згідно відмітки вбачається, що останні, крім ОСОБА_7, відмовилися від отримання листів.

Статтею 18 Закону України « Про охорону дитинства » не встановлено порядку виселення дітей та обмежень на їх примусове виселення, у той час як ст.40 Закону України « Про іпотеку »передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців і цей перелік не містить заборони на виселення дітей.

Таким чином, позовні вимоги про виселення відповідачів та неповнолітньої дитини підлягають задоволенню на підставі статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, оскільки на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, звернуто стягнення, що є підставою для виселення всіх мешканців квартири.

Крім цього, підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. забезпечення розгляду справи.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 197 ч.2, 208, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, ст. 109 ЖК України, ст. 33, 39, 40 Закон України «Про іпотеку» суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_5.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_11.