У х в а л а

іменем україни

05 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛОТ», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (Публічне акціонерне товариство «ПіреусБанк МКБ» − ПАТ «Піреус Банк МКБ») звернулося до суду із вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначало, що між ПАТ «Піреус Банк МКБ» та ТОВ «ВОЛОТ» було укладено кредитний договір № НО/01042010/01 від 01 квітня 2010 року, в який в подальшому внесено зміни та доповнення договором № 1 від 09 листопада 2010 року, договором № 2 від 18 січня 2011 року, договором № 3 від 28 березня 2011 року, договором № 4 від 10 травня 2011 року, договором № 5 від 04 жовтня 2011 року та договором № 6 від 11 листопада 2011 року.

Відповідно до умов кредитного договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 3 000 000 доларів США на період з 01 квітня 2010 року по 27 березня 2011 року, що максимальним лімітом в сумі 4 000 000 доларів США на період з 28 березня 2011 року по 10 листопада 2011 року, з 11 листопада 2011 року по 01 листопада 2012 року максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється в сумі 2 872 900 доларів США у порядку та умовах, передбачених кредитним договором, а позичальник зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі повернути кредит банку та сплачувати банку нараховані за користування кредитом відсотки, своєчасно, у строки, визначені цим кредитним договором.

Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, надавши позичальнику обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 3729098 від 04 травня 2011 року на суму 446 000 доларів США, меморіальним валютним ордером № 3964482 від 12 травня 2012 року на суму 74 000 доларів США, меморіальним валютним ордером № 3964500 від 12 травня 2012 року на суму 1 152 900 доларів США та меморіальним валютним ордером № 7132185 від 16 серпня 2011 року на суму 1 200 000 доларів США.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 27 листопада 2013 року складає 3 536 434, 18 доларів США, виходячи з такого розрахунку: 2 872 900 дол. США − сума основного боргу по кредиту; 613 990,15 дол. США − сума нарахованих і не сплачених процентів; 49 544,03 дол. США − сума пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 03 червня 2013 року по 26 листопада 2013 року (включно).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ОСОБА_7 та банком було укладено договір поруки № НО/01042010/01 -SR3 від 01 квітня 2010 року, в який в подальшому внесено зміни договором №1 про внесення змін до договору поруки від 28 березня 2011 року, також між ОСОБА_8 та банком було укладено договір поруки № НО/01042010/01 - SR4 від 01 квітня 2010 року, в який в подальшому внесено зміни договором №1 про внесення змін до договору поруки від 28 березня 2011 року.

Відповідно до умов зазначених договорів поруки, у разі порушення позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору, позичальник та поручителі відповідають перед позивачем як солідарні боржники, що означає право позивача, як кредитора вимагати виконання зобов'язань в повному обсязі від відповідачів так і від кожного з них окремо.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути з відповідача ОСОБА_7 на свою користь заборгованість за кредитним договором № НО/01042010/01 від 31 квітня 2010 року, що станом на 27 листопада 2013 року становить 3 536 434, 18 доларів США, з яких: 872 900 доларів США − сума основного боргу по кредиту; 613 990, 15доларів США − сума нарахованих і не сплачених процентів; 49 544, 03 долара США − сума пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 03 червня 2013 року по 26 листопад 2013 року (включно). Крім того, просило стягнути з ОСОБА_8 на свою користь заборгованість за кредитним договором, що станом на 27 листопада 2013 року становить 3 536 434, 18 доларів США, з яких: 872 900 доларів США − сума основного боргу по кредиту; 613 990, 15 доларів США − сума нарахованих і не сплачених процентів; 49 544, 03 долара США − сума пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 03 червня 2013 року по 26 листопада 2013 року (включно).

Заочним рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «ПіреусБанк МКБ» просить скасувати оскаржувані рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, 09 листопада 2010 року між позивачем та позичальником були внесені зміни та доповнення до кредитного договору, якими строк повернення траншу збільшено та збільшено період за який нараховуються відсотки за користування кредитними коштами.

18 січня 2011 року знов були внесені зміни у кредитний договір, якими також був подовжений строк повернення траншу та нарахування відсотків.

Аналогічні зміни відбувалися і додатковими договорами від 29 березня 2011 року, договором від 04 жовтня 2011 року, яким ще встановлені нові умови щодо порядку зміни відсоткової ставки з її збільшенням, а 11 листопада 2011 року було підписано договір яким скорочено період відстрочки щодо сплати боргу тіла кредиту та введені умови підвищення відсоткової ставки за кредитом та встановлено нові умови щодо порядку зміни відсоткової ставки в бік збільшення, змінено графік повернення кредиту.

Зазначені зміни відбувалися у договірних відносинах між банком та позичальником без згоди та повідомлення про ці зміни поручителя.

Відповідно до п.1.2 договору поруки передбачено, що у разі зміни будь-яких умов виконання договору, які збільшують розмір відповідальності боржника та/або у випадку пролонгації договору сторони вносять зміни і договору поруки.

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже суд зробив правильний висновок, що відсутність повідомлення та згоди поручителя на зміну умов договору припиняє відносини з поруки та унеможливлює стягнення боргу з поручителя, що у відповідності до ст. 559 ЦК є підставою для припинення поруки.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі 6-3176цс15.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак