У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що в період з 01 грудня 2000 року по 27 січня 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, займаючи на підприємстві різні посади.

Згідно наказу від 27 січня 2015 року № 19-к позивач був звільнений з посади заступника голови правління з забезпечення виробництва на підставі ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована та виплачена заробітна плата, але не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за весь період його роботи на підприємстві.

Позивач письмово звертався до відповідача з вимогою про здійснення з ним повного розрахунку, але відповідач в добровільному порядку цей розрахунок не зробив.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 109 699 грн 46 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду, яку оцінив у 10 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» на користь ОСОБА_2 суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 98 194 грн 40 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 93 913 грн 56 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн, а всього 193 107 грн 96 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від

12 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваного судового рішення, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, відсутності відомостей про виплату компенсації при звільненні ОСОБА_2 за невикористану відпустку та порушення трудових прав позивача, що призвело до його моральних страждань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що факт перебування позивача ОСОБА_2 у відпусках протягом роботи на підприємстві відповідача з грудня 2000 року по січень 2015 року доведений матеріалами справи, у зв'язку з чим право на отримання компенсації за невикористану відпустку при звільненні в нього відсутнє, а висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи. Із наказами про відпустки позивач був повідомлений.

Апеляційним судом встановлено, що згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 наданих Управлінням Пенсійним фонду України форми ОК-5 від 04 листопада 2015 року за період з грудня 2000 року по 2015 рік у період відпусток, які визначені наказами по підприємству, містяться суми заробітку, які були виплачені працівнику та з них здійснено утримання податку.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди є похідними від встановлення порушеного права, тому підстави для їх задоволення відсутні.

З рішенням апеляційного суду не можна не погодитися, оскільки воно ухвалено відповідно до вимог ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, вони зводяться до переоцінки доказів апеляційним судом, з висновками якого позивач не погодився.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його скасування немає. Касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович