Справа № 755/6956/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі

Головуючого судді - Ластовки Н.Д.,

при секретарі - Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщука А.М.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить суд: визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщука А.М. від 11.03.2016 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - ОСОБА_1 по заборгованості по аліментах у розмірі 67 655,11 грн. у виконавчому провадженні № 50412820; зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщука А.М. перерахувати розмір заборгованості по аліментах за виконавчим провадженням № 50412820 з врахуванням встановленого в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року № 760/2692/15-ц середньомісячного розміру заробітної плати ОСОБА_1; зупинити стягнення по виконавчому провадженню № 50412820, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 760/2692/15-ц від 18.12.2015 року, виданого на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року № 760/2692/15-ц до завершення розгляду скарги судом.

Обґрунтовуючи скаргу, заявник зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року № 760/2692/15-ц ухвалено стягнути з нього аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09 лютого 2015 року до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років. На підставі зазначеного рішення, судом 18.12.2015 року видано виконавчий лист № 755/2692/15-ц, на виконання якого відкрито виконавче провадження постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Федоріною А.М. 29.12.2015 р. ОСОБА_3 було подано до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві заяву про передачу виконавчого провадження за місцем роботи боржника - ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. 19.02.2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Федоріною А.М. складено розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до якого заборгованість за період з 09.02.2015 р. по 19.02.2016 р. становить 67 665,11 грн. Того ж дня, старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Федоріною А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. 11.03.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщуком А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50412820 про стягнення аліментів у розмірі 1/8 частки. Того ж дня, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщуком А.М. була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Дану постанову заявник вважає протиправною, оскільки всупереч ч.1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», він не отримував від державного виконавця жодного документа виконавчого провадження. Про існування виконавчого провадження заявнику стало відомо після з'ясування обставин, що призвели до отримання ним у суттєво зменшеному вигляді заробітної плати. Вважає, що службовою особою було невірно здійснено розрахунок заборгованості заявника по аліментах, який він так і не отримав вчасно, також не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2016 року та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.03.2016 року, як того вимагає Закон про виконавче провадження.

В судове засідання скаржник не з'явився, проте від його уповноваженого представника до суду надійшла заява про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

В судове засідання державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві не з"явився, повідомлявся належним чином, проте його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності державного виконавця на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 385 Цивільного процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, подана до суду скарга, містить клопотання заявника про поновлення строку для подання скарги та наведено поважні причини, з яких заявником пропущено строк звернення до суду зі скаргою.

Аналізуючи вищевикладене та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявником з поважних причин було пропущено строк на оскарження постанови державного виконавця від 11.03.2016 року, про винесення якої боржник дізнався після отримання заробітної плати в значно меншому розмірі, а тому суд вважає за можливе поновити йому строк на оскарження зазначеної постанови.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 своєї постанови № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» наголошує, що «при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12)».

З аналізу статті 11 Закону «Про виконавче провадження» випливає, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 27 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року по справі № 760/2692/15-ц ухвалено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09 лютого 2015 року і до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.(а.с.45-47)

В подальшому, на підставі зазначеного рішення, судом 18.12.2015 року видано виконавчий лист № 755/2692/15-ц, на виконання якого відкрито виконавче провадження постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Федоріною А.М.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

29.12.2015 року ОСОБА_3 було подано до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві заяву про передачу виконавчого провадження за місцем роботи боржника - ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

19.02.2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Федоріною А.М. складено розрахунок заборгованості по аліментах, відповідно до якого заборгованість за період з 09.02.2015 р. по 19.02.2016 р. становить 67 665,11 грн. (а.с.13).

19.02.2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Федоріною А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.(а.с.11).

23.02.2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гаврилівим А.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 50252309 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від заробітку щомісячно, починаючи з 09.02.2015 і до повноліття дитини. (а.с.39).

02.03.2016 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гаврилівим А.В. була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої постановлено звернути стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1, що працевлаштований у Представництві «РФІ/РЛ.Інк» та здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства в розмірі 50 % до виплати суми боргу по аліментам, яка станом на 01.02.2016 становить 135330,23 грн. Після погашення заборгованості по аліментам, проводити відрахування із заробітної плати боржника в розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття.(а.с.43).

11.03.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщуком А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50412820 про стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини з ОСОБА_1 (а.с.20).

Також, 11.03.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщуком А.М. була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника відповідно до якої постановлено звернуто стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1, що працевлаштований у Представництві «РФІ/РЛ.Інк» та запропоновано утримувати з усіх видів доходів боржника після проведення обов'язкових відрахувань аліменти в розмірі 25 % в рахунок погашення заборгованості та 1/8 частину поточних аліментів до повного погашення заборгованості, а потім - у розмірі, встановленому виконавчим листом.(а.с.22).

Відповідно до п. 7.13. Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю (ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності із ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п'ятдесят відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами (ч.4 ст70 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України (ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання та у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець належним чином не повідомив боржника про обчислені розрахунки заборгованості та відрахування, які будуть здійснюватися з заробітної плати боржника, чим значно порушив права останнього.

З викладених підстав, суд вважає, що скаржником правомірно заявлено вимоги щодо неправомірності дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщука А.М. в ході виконавчого провадження по виконавчому листу №755/2692/15-ц від 11.03.2016 року, які полягають у здійсненні розрахунку заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що вимога заявника щодо перерахування розміру заборгованості по аліментах підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов'язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Під час розгляду справи ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві в не було надано до суду належних та допустимих доказів про те, що боржник ОСОБА_1 своєчасно отримав постанову про відкриття виконавчого провадження та порушив встановлений термін для добровільного виконання виконавчого листа.

Також одним із способів поновлення порушених прав з боку державного виконавця при проведенні виконавчих дій є визнання незаконною та скасування прийнятих ним рішень у межах виконавчого провадження, якими є постанова державного виконавця.

Оскільки, права ОСОБА_1, як боржника в рамках виконавчого провадження були порушені державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, то суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщука А.М. про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 11 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50412820 неправомірною та зобов'язати державного виконавця перерахувати розмір заборгованості по аліментах за виконавчим провадженням №50412820 з врахуванням встановленого в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року № 760/2692/15-ц середньомісячного розміру заробітної плати ОСОБА_1.

Скаржник серед іншого просив скасувати постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 11.03.2016 року, однак враховуючи вимоги частини другої статті 387 ЦПК, суд може визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та не наділений повноваженнями скасовувати рішення державного виконавця, а тому в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволенню клопотання скаржника щодо зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 50412820, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 760/2692/15-ц від 18.12.2015 року, виданого на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року № 760/2692/15-ц, до завершення розгляду скарги судом, оскільки ці вимоги не підлягають розгляду в рамках розгляду вказаної скарги та не передбачені нормами законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 124 ,129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 6, 11, 17, 20, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 10, 60, 61, 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщука А.М. - задовольнити частково.

Визнати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщука А.М. про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 11 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50412820 неправомірною.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Поліщука А.М. перерахувати розмір заборгованості по аліментах за виконавчим провадженням №50412820 з врахуванням встановленого в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 04.12.2015 року № 760/2692/15-ц середньомісячного розміру заробітної плати ОСОБА_1.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя