Провадження №22-ц/784/709/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 469/1346/15-ц Головуючий І інстанції - Тавлуй В.В.
Провадження № 22-ц/784/709/16 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря - Гордійчук С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2016 року за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ Держземагентства у Березанському районі Миколаївської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Катрина», про визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області про визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування та зобов'язання вчинити певні дії. Крім того, вони звернулися до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просили суд вжити заходи забезпечення позову, а саме : заборонити Коблівській сільській раді Березанського району Миколаївської області, Відділу Держземагенства у Березанському районі Миколаївської області, Товариству з обмеженою відповідальністю «Катрина» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії з відчуження земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі, укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно цієї земельної ділянки, здійснювати будь-які будівельні роботи; заборонити Реєстраційній службі Березанського районного управління юстиції Миколаївської області здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо зазначеної земельної ділянки. В своїй заяві щодо забезпечення позову, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області 14.12.2012 року на ХІІ сесії 6 скликання було прийняте рішення №23, яким їм надано дозволи на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель не наданих у власність та постійне користування населеного пункту с. Коблеве, в межах території Коблівської сільської ради, площею до 0,10 га - кожній, для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1. Однак, відповідач, в порушення ст. ст. 6, 19, 22 Закону України «Про землеустрій», ст.118, 121 Земельного кодексу України, ст.19 Конституції України надав дозвіл на розробку проекту землеустрою та затвердив такий проект іншій особі, на вже погодженій до відведення земельній ділянці. Крім того, Відділ Держземагенства у Березанському районі Миколаївської області безпідставно здійснив реєстрацію земельної ділянки, що перетинається з їхніми земельними ділянками, присвоївши їй кадастровий номер: НОМЕР_1, та у подальшому відмовив їм у погодженні проектів землеустрою. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 40942310 від 21.07.2015 року, земельна ділянка - кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га належить на праві приватної власності ТОВ «Катрина».

Оскільки земельна ділянка - кадастровий номер: НОМЕР_1 перетинає земельні ділянки, дозвіл на відведення яких наданий їм, у зв'язку з чим існує велика вірогідність того, що вказані земельні ділянки, проекти відведення по яким ними розроблені, будуть втрачені для відведення, оскільки ТОВ «Катрина» може перепродати або подарувати свою, оформлену без законних на їх думку підстав власність іншим особам, що зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовної заяви, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просили суд вжити зазначені заходи забезпечення позову.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивачів підтримала доводи апеляційної скарги, дала пояснення, аналогічні відомостям, викладеним в ній, та просила її задовольнити.

Представник відповідача не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою. Крім того, він пояснив суду, що земельна ділянка не належить ТОВ «Катрина.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1, стосовно якої заявники просили суд накласти заборони, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 40942310, від 21.07.2015 року на підставі свідоцтва про права власності на нерухоме майно №36230773 від 11.04.2015 року, виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Березанського РУЮ у Миколаївській області, належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Катрина». Тому суд дійшов висновку про те, що позивачі фактично просять вжити заходи забезпечення позову щодо майна, яке належить особі, яка не є відповідачем по даній справі, що суперечить п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Крім того, постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що зі змісту заяви позивачів про забезпечення позову вбачається, що в ній не зазначено про те, що відповідачами вчиняються дії, внаслідок яких реально може бути утрудненим чи неможливим виконання рішення суду, а також суду не було надано доказів на підтвердження цього.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що доводи позивачів не підтверджуються відповідними доказами, ґрунтуються на припущеннях, суперечать правовій позиці, викладеній в постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» і як наслідок про відсутність підстав для висновку про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а отже і необхідності застосування вказаного у заяві виду забезпечення позову.

Проаналізувавши матеріали справи та встановлені судом обставини по справі, апеляційний суд вважає, що до такого висновку, суд дійшов передчасно з порушенням норм процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. А відповідно до ст. 152 ЦПК України позов може забезпечуватися, як накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб, так і забороною вчиняти певні дії чи встановленням обов'язку вчинити певні дії, а також іншими способами, передбаченими законом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006р. суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, спірна земельна ділянка з кадастровим номером: НОМЕР_1 площею 0,1 га станом на 28 березня 2016 року належить на праві приватної власності не ТОВ «Катрина», а ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про права власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 24.09.2015 року, виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Березанського РУЮ у Миколаївській області.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд, постановляючи ухвалу суду від 20 січня 2016 року, не пересвідчився у встановленому законом порядку в тому, кому ж саме належить спірна земельна ділянка, що впливає на визначення кола осіб, які можуть вчинити дії, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення про забезпечення позову і права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Крім того, як пояснила представник позивачів в судовому засіданні, позивачі 04 квітня 2016р. звернулися до суду з заявою про залучення до участі у справі у якості 3-ї особи ОСОБА_3, однак суд не виніс ніякої ухвали з приводу цієї заяви.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд передчасно та з порушення порядку, встановленого для вирішення даного питання дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову, а тому ухвалу суду слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову в установленому законом порядку.

При вирішенні цього питання суду слід дати належну правову оцінку також тому, чи може такий спосіб забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, що передбачений, п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, застосовуватися для забезпечення позовів у випадках, якщо потрібно обмежити право особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета судового розгляду та чи може при цьому заборона вчиняти певні дії бути спрямована як безпосередньо до відповідача, так і до інших осіб, які можуть вчинити такі дії, а також чи може зазначена заборона мати загальний характер і спрямовуватися на невизначене коло осіб.

При скасуванні ухвали суду з зазначених підстав, колегія суддів вважає недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду суду під час повторного вирішення питання про забезпечення позову.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314-315, 151- 153 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про забезпечення позову в установленому законом порядку.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий :

Судді: