АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення кредитної заборгованості,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/8548/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія» (далі по тексту - ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що за умовами кредитного договору від 06 лютого 2008 року, укладеного між Акціонерним банком «Сінтез» (далі по тексту - АБ «Синтез») та ОСОБА_2, останній отримав кредит у розмірі 2 107 556 доларів США на умовах, визначених договором, строк дії договору до 27 лютого 2009 року включно. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 28 січня 2009 року, укладеного між АБ «Сінтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія», останнє набуло право вимоги за зобов'язаннями, що випливають з наведеного вище кредитного договору. Неналежне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 06 лютого 2008 року призвело до утворення заборгованості у розмірі 39 587 647 грн. 44 коп., яку товариство просило стягнути з останнього.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року в позові ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував п.8.6. кредитного договору, яким строк позовної давності встановлено у 5 років. Звертає увагу на те, що не укладення ОСОБА_2 договору страхування майна, переданого в заставу банку для забезпечення виконання покладених на нього обов'язків, не є початком перебігу позовної давності для звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки невиконання позичальником п.5.3 кредитного договору щодо страхування заставного майна могло бути лише підставою для дострокового повернення кредиту. Крім того, зазначає, що висновок суду щодо недоведеності позивачем суми заборгованості є також безпідставним.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» заборгованість за кредитом в розмірі 39 587 647,44 грн., з яких прострочена заборгованість - 13 699 111,00 грн., пеня - 7 473 898,82 грн., інфляційні втрати - 15 814 805,51 грн., три проценти річних - 2 599 829,11 грн., крім того, стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення апеляційного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ході повторного апеляційного розгляду ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_3, не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 лютого 2008 року між АБ «Синтез» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №060208/1, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 000 000,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 18% річних на строк до 05 серпня 2008 року, а позичальник зобов'язувався його повернути, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за управління кредитом та виконати інші обов'язки перед банком, передбачені договором (т.1, а.с.7-11).

В подальшому додатковою угодою від 05 серпня 2008 року №2 до кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитом визначено на рівні 22% річних, додатковою угодою від 24 грудня 2008 року №5 до кредитного договору строк дії договору подовжено до 27 лютого 2009 року включно (т.1, а.с.15, 18).

Додатковою угодою від 28 січня 2009 року №7 до кредитного договору, сума кредиту збільшена до 2 107 556,00 доларів США, а додатковою угодою від 28 січня 2009 року № 8 сторони домовились перевести заборгованість позичальника в грошову одиницю - гривню, розмір якої станом на 28 січня 2009 року становить 13 699 114,00 грн. (т.1, а.с.20, 21).

28 січня 2009 року між АБ «Синтез» та ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» укладено договір про відступлення права вимоги за зобов'язаннями, що випливають з кредитного договору № 060208/1 від 06 лютого 2008 року (т.1, а.с.26-27).

У лютому 2014 року ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» порушила перед судом питання про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 39 587 647,44 грн., з яких прострочена заборгованість - 13 699 111,00 грн., пеня - 7 473 898,82 грн., інфляційні втрати - 15 814 805,51 грн., три проценти річних - 2 599 829,11 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія».

При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» звернулося до суду з пропуском позовної давності.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Пунктом 8.6 кредитного договору №060208/1 від 06 лютого 2008 року передбачено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором становить п'ять років.

Відповідно до п. 9.1 договору кредиту банк вправі вимагати у позивальника дострокового повернення кредиту разом зі сплатою нарахованих процентів, комісії та інших платежів, передбачених кредитним договором у випадку невиконання позичальником п.5.3 кредитного договору щодо страхування майна, переданого в заставу банку, що відповідно є правом, а не обов'язком банку.

Скасовуючи рішення апеляційного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року, суд касаційної інстанції як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки положенням п.5 кредитного договору, якою встановлено обов'язкові заходи щодо забезпечення виконання зобов'язань за договором.

В ході повторного апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що відповідно до п. 5.1 кредитного договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується заставою акцій ЗАТ «Київмашпостачзбут», що належать позичальнику в кількості 64 481 штук, номінальною вартістю 10,00 грн. за 1 шт. загальна заставна вартість становить 644 810,00 грн.; частини нежитлової будівлі, яка належить на праві власності майновому поручителю ЗАТ «Київмашпостачзбут», яка находиться за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 23/8 літ. А, загальною площею 885,20 кв.м.

Пунктом 5.2. кредитного договору встановлено обов'язок позичальника за власний рахунок застрахувати на користь банку майно, що буде передано в забезпечення відповідно до п. 5.1. цього договору. Майно повинно бути застраховане від всіх ризиків, визначених страховою компанією, погодженою з Банком, в відповідних правилах страхування майна юридичних/фізичних осіб, на термін не менше строку користування кредитом, з продовженням терміну дії договору страхування до моменту виконання зобов'язань за цим договором і на суму не меншу заставної вартості зазначеного майна, що визначатиметься в відповідних договорах забезпечення щодо застави (іпотеки) вказаного майна, не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення відповідних договорів забезпечення, з укладенням договору страхування. Копія договору страхування (страхового полісу), квитанції про сплату страхового внеску за перший період страхування в строк не пізніше 10 робочих днів з дати підписання договору страхування надається позичальником банку.

06 лютого 2008 року на виконання вимог п.5.1. кредитного договору між позичальником та АБ «Синтез» було укладено договір застави № 060208/2, відповідно до умов якого, в забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором заставодавець на умовах визначених цим договором, здійснює заставу акцій (майно) ЗАТ «Київмашпостачзбут», що належать заставодавцю на підставі виписки від 01 лютого 2008 року про залишки на рахунку в цінних папераж № 906466 депонента ОСОБА_2 за договором застави ОСОБА_2 передано банку в заставу акції ЗАТ «Київмашпостачзбут» в кількості 64 481 штук, номінальною вартістю 10,00 грн. за 1 шт., загальна заставна вартість становить 644 810,00 грн.

З огляду на вимоги, встановлені п.5.3. кредитного договору, ОСОБА_2 був зобов'язаний у триденний строк (до 09 лютого 2008 року ) укласти договір страхування майна - вказаних акцій та в строк не пізніше 10 робочих днів з дати підписання договору страхування (не пізніше 19 лютого 2008 року) надати банку копію договору страхування (страхового полісу), квитанції про сплату страхового внеску за перший період страхування.

Згідно з положеннями п.7.2 кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов'язань за договором у банку виникає право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обов'язковим до повернення.

З аналізу вказаних положень договору вбачається, що перенесення банком терміну повернення кредиту у повному обсязі та стягнення достроково заборгованості є правом банку, а не обов'язком і таке право банк реалізує на власний розсуд. А обов'язок позичальника щодо повернення кредиту в повному обсязі достроково є похідним від права банку на дострокове стягнення заборгованості.

Такі висновки узгоджуються також з положеннями ч.2 ст. 1050 ЦК України, яка визначає право позикодавця вимагати дострокового повернення заборгованості в разі прострочення повернення позичальником чергової частини позики. Крім того,

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з 19 лютого 2008 року розпочався перебіг строку позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним договором. Не укладення ОСОБА_2 договору страхування майна, переданого в заставу банку для забезпечення виконання покладених на нього обов'язків, лише надавало право банку порушити питання щодо дострокового повернення суми кредиту. При цьому, банк повинен був вчинити дії, передбачені п.3.5. укладеного кредитного договору. В будь-якому випадку умова щодо права банку на дострокове повернення кредиту не пов'язана з перенесенням строку виконання зобов'язання.

Крім того, додатковою угодою №5 від 24 грудня 2008 року сторони визначили строк дії кредитного договору до 27 лютого 2009 року, строк позовної давності відповідно до кредитного договору становить п'ять років. З позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» звернулося 26 лютого 2014 року, таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано послався на сплив позовної давності як підставу для відмови в позові ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія».

Безпідставним є і висновок суду першої інстанції про недоведеність ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» належними доказами заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 060208/1 від 06 лютого 2008 року, оскільки заявлений позивачем розмір заборгованості 13 699 114,00 грн. сторони кредитного договору погодили в додатковій угоді №8 від 28 січня 2008 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданого ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» розрахунку заборгованості убачається, що станом на 25 червня 2015 року розмір заборгованості за кредитом становить 39 587 647,44 грн., розмір пені за прострочення повернення кредиту за період з 28 лютого 2009 року по 27 лютого 2012 року складає 7 473 898,82 грн., інфляційні втрати за період з 28лютого 2009 року по 25 червня 2015 року - 15 814 805,51 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 28 лютого 2009 року по 25 червня 2015 року - 2 599 829,11 грн.

Правильність зазначеного розрахунку ОСОБА_2 не оспорював, а лише просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

В ході повторного апеляційного розгляду колегія суддів перевірила наведений позивачем розрахунок заборгованості. Вказаний розрахунок відповідає нормам матеріального права та положенням кредитного договору.

Як вбачається зі змісту вказаного розрахунку (т.1, а.с.177-179) ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» для розрахунку було використано за основу суму боргу, яка була відступлена йому за договором відступлення права вимоги від 28 січня 2009 року АБ «Синтез», а суми пені, трьох процентів річних та інфляційної складової були обраховані виходячи із цієї суми.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що чинним законодавством не визначено чітких вимог щодо форми розрахунку заборгованості.

Відтак, визначена сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія».

Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 587 647,44 грн., з яких прострочена заборгованість - 13 699 111,00 грн., пеня - 7 473 898,82 грн., інфляційні втрати за період з 28 лютого 2009 року по 25 червня 2015 року - 15 814 805,51 грн., три проценти річних за період з 28 лютого 2009 року по 25 червня 2015 року - 2 599 829,11 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.М. Ратнікова