АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3442/16 Головуючий 1-ї інстанції Штих Т.В.
Категорія: усунення перешкод
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Сащенко І.С., Коровіна С.Г.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування майном, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила усунути перешкоди у користуванні належної їй на праві власності земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідача виконати рішення від 21.06.2015року правління обслуговуючого кооперативу садівничого товариства «Мобіль» (надалі - ОКСТ «Мобіль») в частині зобовязання відповідача вивезти пасіку з ділянки №20, що знаходиться на території ОКСТ «Мобіль» Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області, на інше вільне місце.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки №21 в ОКСТ «Мобіль», площею 0,0513га, кадастровий номер :01:000:0275, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії №504575, виданого на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Нововодолазького району Харківської області від 11.01.2010року №12. На вказаній земельній ділянці розташовано дачний будинок, в якому вона періодично мешкає зі своєю сім`єю. По сусідству з нею на суміжній земельній ділянці №20 проживає відповідач ОСОБА_1, який протягом тривалого часу тримає пасіку. Навесні та влітку на неї та членів її родини постійно нападають і жалять бджоли, що призвело до алергічних захворювань чоловіка позивача. Вважає, що відповідач своїми протиправними діями порушує її право на вільне користування приватною власністю, внаслідок чого вона та її сім'я почувають себе у небезпеці, оскільки під загрозою їх здоровя та життя.

В судове засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не зявилися, про час та місце розгляду справ повідомлялися належним чином. Представник надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_1 виконати рішення правління ОКСТ «Мобіль» шляхом вивезення пасіки з ділянки №20, що знаходиться на території обслуговуючого кооперативу садівничого товариства «Мобіль» на інше вільне місце.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60грн.

Ухвалою цього ж суду від 05.04.2016року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в позові, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов та зобовязуючи відповідача ОСОБА_1 виконати рішення правління обслуговуючого кооперативу садівничого товариства «Мобіль» в частині вивезення пасіки з ділянки №20 товариства на інше вільне місце, суд виходив з того, що обраний ОСОБА_2 спосіб захисту є єдиним і можливим способом захисту її порушеного права.

Проте, погодитися з таким висновком колегія суддів не може, оскільки суд дійшов його без повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, з неправильним тлумаченням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення заявленого спору.

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки №21 в ОКСТ «Мобіль», площею 0,0513га, кадастровий номер :01:000:0275, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії №504575, виданого на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Нововодолазького району Харківської області від 11.01.2010року №12. На вказаній земельній ділянці розташовано дачний будинок, в якому позивач періодично мешкає зі своєю сім`єю. По сусідству з нею на суміжній земельній ділянці №20 проживає відповідач ОСОБА_1, який протягом тривалого часу тримає пасіку.

Позивач зазначає, що навесні та влітку на неї та членів її родини постійно нападають і жалять бджоли, що призвело до алергічних захворювань її чоловіка ОСОБА_4. Останній з діагнозом інсектная алергія на укус бджіл, знаходився під наглядом в алергічному кабінеті з 2012 року, на підтвердження чого надано паспорт хворого алергічним захворюванням (а.с.11).

Позивач у червні 2015 року звернулася із завою до правління ОКСТ «Мобіль» з приводу прийняття ними заходів щодо вивезення ОСОБА_1 пасіки зі своєї садової земельної ділянки. Згідно пункту 3 протоколу зборів членів ОКСТ «Мобіль» №2 від 21.06.2015року «правлінням прийнято рішення про попередження садівника ОСОБА_1 у письмовому вигляді під підпис про переміщення його всієї пасіки на вільні ділянки (письмово отримавши дозвіл від сусідів до трьох ділянок), які знаходяться подалі від людей, або вивезення взагалі з ОКСТ «Мобіль». Дозволяється їх привести на зимний період. Термін вивозу пасіки два тижні з моменту його попередження». (а.с.14 витяг з протоколу).

Згідно акту від 27.06.2015року про проведення розяснювальної бесіди і доведення до відома рішення правління згідно протоколу №2 від 21.06.2015року, з садоводом ОСОБА_1 проведено бесіду з питання перенесення його пасіки на вільні ділянки у звязку з частими нападами бджіл на сусідів і їх друзів, близьких та дітей. Від підпису і виконання даного розпорядження ОСОБА_1 відмовився (а.с.38).

Як свідчать матеріали справи, останнє звернення чоловіка позивача до лікарні з приводу укусу бджоли і настання алергічної реакції на такий укус відбулося 07.08.2015року (а.с.13-довідка Нововодолазької центральної районної лікарні).

Відповідач ОСОБА_1 вищеназване рішення правління ОКСТ «Мобіль» не виконав по теперішній час, вказуючи, що вирішення цього питання не віднесено до повноважень правління товариства, а повинно вирішуватися загальними зборами членів ОКСТ «Мобіль».

На спростування цих тверджень відповідача, ні позивачем, ні її представником повного тексту Статуту ОКСТ «Мобіль» не надано, а до матеріалів справи приєднано лише витяг з цього Статуту, зокрема розділ ІV, яким визначені «Права та обовязки членів товариства». Зокрема, п.4.1.5 Статуту визначено, що член товариства має право утримувати на виділеній йому земельній ділянці птицю у вольєрах, кролів та нутрій у клітках, бджіл за умови обовязкового дотримання санітарних та ветеринарних правил і без шкоди нормальному відпочинку сусідів (а.с.16-18).

ОКСТ «Мобіль» з позовом до ОСОБА_5 про зобовязання його в примусовому порядку виконати рішення членів правління товариства згідно протоколу №2 від 21.06.2015року не звертався. В якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 за цим позовом ОКСТ «Мобіль» також до участі у справі не залучалось.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Позивач, як вже зазначалось вище, є власником земельної ділянки №21 в ОКСТ «Мобіль», а тому згідно вимог ст.391 ЦК України має право в будь-який час вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування своїм майном, предявивши відповідний позов до відповідача ОСОБА_6, який порушує її права. Але, в даному випадку ОСОБА_2 вибрано неправильний спосіб захисту свого інтересу, т.я. позовні вимоги зводяться до зобовязання відповідача виконати рішення, яке прийняте членами правління ОКСТ «Мобіль».

Оскільки оскаржуване рішення є неправильним, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову ОСОБА_2 в позові у звязку з неправильним вибором способу захисту своїх прав. При цьому колегія вважає доцільним зазначити, що прийняте судом апеляційної інстанції по справі рішення не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з відповідним позовом, обравши правильний спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2016 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування майном відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -