Справа № 459/254/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 травня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

при секретарі Марковець Т.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 з участю третьої особи відділу Державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 2005 році з відповідачем було укладено кредитний договір, у забезпечення якого додатково уклали договір іпотеки квартири, що за адресою: м. Червоноград, вул. Клюсівська 13/43. Вказує, що заборгованість останнього станом на 20.01.2016 р. становить 41588 дол. США, що значно перевищує вартість предмету застави. Вважає, що право застави в банку виникло раніше накладених арештів. Відтак зазначає, що вище вказаний відділ ДВС не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Тому просить звільнити з-під арештів майно, що належить відповідачу, та стягнути з останнього судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала

Відповідач до суду не зявився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлявся, заяв про розгляд справи у його відсутності не подав.

Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представників.

Враховучи наявність передбачених ст.ст. 224, 225 ЦПК України умов проведення заочного розгляду справи, суд на підставі даних норм права провів такий розглядза наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу.

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов на наступного висновку.

Як вбачається з копії кредитного договору № CGH0GK00240176 від 27.05.2005 р., останній було укладено між позивачем та відповідачем, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 9811 дол. США.

Натомість на забезпечення зобовязань за вище вказаним кредитним договором цими ж особами було укладено іпотечний договір від 27.05.2005 р., предметом якого є квартира, що за адресою: м. Червоноград, вул. Клюсівська 13/43 (п. 6).

З доданих до позовної заяви копій відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що державними виконавцями відділу ДВС Сокальського МУЮ ГУ юстиції у Львівській області впродовж 2008-2010 років були накладені арешти на все нерухоме майно ОСОБА_2

У позовній заяві представник позивача покликається на заборгованість відповідача. Вочевидь мається на увазі порушення останнім саме вище зазначених договорів.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд зауважує, що із матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником майна квартири, що є предметом іпотеки.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не є власником чи володільцем арештованого майна, а лише іпотекодержателем.

У той же час, як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Відтак права іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріорітетом задоволення його вимог.

На думку суду, права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги про звільнення майна з-під арешту є безпідставними.

Також попри зазначення у позовній заяві, суду не надано доказів на підтвердження суми заборгованості відповідача перед банком, яка дорівнює або є більшої вартості предмета іпотеки.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачем лише формально презюмується у позові, однак не надається будь-яких доказів, котрі б підтверджували отримання ним права стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договорам (судове рішення, наприклад) та доказів того, що відбулося звернення стягнення на іпотечне майно.

При цьому суд наголошує, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладені обставини справи та норми законодавства, беручи до уваги права й обовязки сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 з участю третьої особи відділу Державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути переглянуте Червоноградським міським судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: М. Д. Новосад