У Х В А Л А

10 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Лященко Н.П.

Романюка Я.М.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 10 вересня 2015 року та рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу (депозиту),

в с т а н о в и в :

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У березні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 10 вересня 2015 року та рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2015 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 36, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодились і суди апеляційної і касаційної інстанції, виходив з того, що у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку регламентується статтями 46, 52 вказаного Закону, зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. При цьому суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що примусове стягнення коштів із рахунку клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів призведе до подвійного стягнення коштів: обов'язку банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком розгляду справи про стягнення коштів, та залишиться обов'язок банку щодо зобов'язання повернути кошти, які зберігаються на рахунку клієнта.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року касаційний суд дійшов висновку, що за наявності не припиненого зобов'язання між сторонами, порушення зобов'язаною стороною майнових прав вкладника щодо користування та розпорядження грошима, які були передані банку на виконання умов договору банківського вкладу, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу 1 Конвенції, статті 3 ЦПК України і статті 15 ЦК України виключається відмова судом у захисті порушених прав вкладників. Положення вказаного Закону застосовуються при примусовому виконанні рішення про задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час тимчасової адміністрації, з урахуванням того, що банк з моменту запровадження тимчасової адміністрації та під час ліквідаційної процедури припиняє виконання своїх зобов'язань як окрема юридична особа - суб'єкт банківської діяльності, а Фонд в окремому порядку відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого у розмірі 200 тис. грн. (частини 1 статті 26 Закону), а вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, яка перевищує суму, виплачену Фондом, віднесені до четвертої черги кредиторів та можуть бути задоволені за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку (статі 52 Закону), однак в жодному випадку унеможливлюють ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, яке забезпечує реалізацію та здійснення захисту такого права особи відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 ЦПК України. Касаційний суд зазначив, що районним судом було правильно встановлено, що відповідач, всупереч умовам та порядку укладених з ОСОБА_5 депозитних договорів, не виконав свого обов'язку по виплаті прийнятих від вкладника грошових сум (вкладів) на першу його вимогу, чим порушено майнові права позивача на кошти належні йому та передані банку за договором банківського вкладу, тому неповернуті суми коштів за договорами банківських вкладів підлягають стягненню з ПАТ «Дельта Банк» у судовому порядку.

Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні зазначених заявницею норм матеріального права у подібних правовідносинах, у постанові від 20 січня 2016 року (справа №6-2001цс15) вже сформував правовий висновок й зазначив, що якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію і Фонд розпочав процедуру виведення банку з ринку, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 28 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2001цс16).

У поданій заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 не навела мотивів, які б давали право суду відступити від правового висновку, викладеного у зазначеній постанові Верховного Суду України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу (депозиту) за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 10 вересня 2015 року та рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк