Справа № 598/858/16-ц
провадження № 2/598/299/2016
РІШЕННЯ

іменем України

"23" серпня 2016 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Щербатої Г.Р.

секретаря Довбуш М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів,

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 001877 з додатками від 15 червня 2015 року та стягнення 107250 гривень сплачених авансового та частково адміністративного платежів за вказаним договором. Посилається на те, що 15.06.2015 року між ним та відповідачем ТзОВ «Євролізинг Україна» укладений договір фінансового лізингу № 001877 з додатками, відповідно до умов якого, лізингодавець зобов'язався придбати та передати у користування предмет лізингу, яким є автомобіль марки «ЗАЗ Vida». Згідно із додатком №1 до договору вартість предмета лізингу визначена в сумі - 7722,00 Євро, що еквівалентно 193050, 00 грн. на дату підписання договору, авансовий платіж визначений у розмірі - 50% від вартості предмету лізингу в сумі 3861, 00 Євро, щомісячний авансовий платіж в розмірі - 321, 75 Євро, адміністративний платіж в розмірі - 10% від вартості предмета лізингу, а саме 772,20 Євро, комісійна винагорода лізингодавця за передачу предмета лізингу 3 % (231, 66 Євро). Відповідно до додатку № 2 до договору вартість предмета лізингу становить - 193 050 грн. 00 коп. На виконання правочину позивачем було сплачено відповідачу - 107 250 грн. 00 коп. Вважає укладений правочин недійсним через наявність у ньому несправедливих умов, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді, як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 2, 3, 4, 13 частини 3 статті 18 Закону України І«Про захист прав споживачів»). З умов договору вбачається, що Продавець (або постачальник) це юридична або фізична особа - підприємець, найменування, адреса та реквізити якої зазначено в акті приймання - передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу в термін та на умовах, передбачених цим договором. Лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобов'язаннями щодо продажу предмета лізингу. Предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених в п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору (вступна частина Договору, п.п. 1.3,1.5,1.7 ст. 1 Договору). При цьому, згідно пункту 1.4 даного Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за Договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше, суперечить положенням статті 808 ЦК України. Несправедливими умовами даного правочину є також: коригування вартості предмету лізингу та лізингових платежів та проведення індексації розміру лізингової плати в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту, збільшенням або зменшенням податків, зборів та інших обов'язкових платежів, змінами ситуації на грошовому ринку, та в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (п.п.8.3,8.5,10.13 Договору); можливість збільшення терміну передання предмета лізингу лізингоодержувачеві в користування, зокрема, з причин затримки поставки продавцем/постачальником транспортного засобу, погодження лізингоодержувачем (споживачем) про зміну строків передання предмету лізингу з користування без укладення додаткових угод до даного договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або не виконанням ним договору. Так, згідно п.5.4 Договору лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмету лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичними та фізичними особами або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу, або стану предмету лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предмету лізингу, якщо він довший. Проте на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу здійснюється за рахунок лізингоодержувача (споживача), але на користь лізингодавця. При цьому усі витрати лізингодавця компенсовуються лізингоодержувачем, в тому числі з можливим застосуванням до нього 10% штрафу. Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Пунктом 10.15 Договору встановлено, що у разі неузгодженої у даному договорі зміни розміру лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет ( лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Таким чином, в даному Договорі позивачу, як споживачу, фактично не надається можливість відмовитися від сплати лізингових платежів при збільшенню їх розміру в процесі виконання договору. При цьому за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і втрати ним всіх вже сплачених платежів, що суперечить принципу добросовісності договору, та має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім того, у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткового акта про коригування вартості предмета лізингу та додаткової угоди про коригування вартості лізингових платежів лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а раніше сплачені споживачем платежі не повертаються (п. 10.15 Договору). Несправедливим є і п.10.14 Договору, відповідно до якого дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі іредмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 відсотків іід суми дострокового погашення. За змістом частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь- яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Розділом 12 Договору встановлена жорстка відповідальність лізингоодержувача (споживача) перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня гака відповідальність лізингодавця перед споживачем, зокрема стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати 3% річних, штрафних санкцій (пеня, штраф), одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Отже, положення розділу 12 Договору, в тому числі і п.12.1, є також несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем тощо, що теж має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Враховуючи все вищевказане позивач вважає, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 15.06.2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов'язання забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача; у пунктах 12.1., 12.4, 12.5, 12.6, 12.8, 12.10, 12.13 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Згідно ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Враховуючи, що визнання недійсними вказаних вище положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому позивач вважає, що слід визнати вищевказаний договір фінансового лізингу недійсним в цілому та стягнути з ТзОВ «Єролізинг Україна» на його користь 107250 гривень сплачених авансового та частково адміністративного платежів за договором лізингу.

В судове засідання позивач не з`явився, однак направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак направив на адресу суду клопотання в якому просить закрити провадження у справі з підстав передбачених п.3 ч.2 ст.122 ЦПК України, посилаючись на, що в провадженні суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Оскільки, особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з»явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ст.197 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом статей 1, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року № 723/-ВР фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Договір лізингу має бути у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 16 цього Закону України передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Судом встановлено, що 15 червня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 001877. За умовами цього правочину лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме автомобіль марки «ЗАЗ Vida», а лізингоодежувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно із умовами цього договору. Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 1 до договору) та починається з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмету лізингу. Лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та його продавця (постачальника) і несе пов'язані із цим ризики. Продавцем (постачальником) транспортного засобу є особа, що як правило, зазначається у специфікації. Пунктом 1.4 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець. Лізингодавець має право в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору (зокрема п.3.2.6.) розірвати його. При цьому лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.

Додатком № 1 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати першого авансового платежу (вартість предмета лізингу - 7722, 00 Євро, відсоток платежів - 50,00%, авансовий платіж - 3861, 00 Євро, щомісячний платіж - 321, 75 Євро, адміністративний платіж (10%) - 772, 20 Євро, комісія за передачу (3%) - 231, 66 Євро).

Додатком № 2 до договору фінансового лізингу визначено вартість предмета лізингу, яка становить - 193 050 грн. 00 коп.

Несправедливими умовами оспорюваного правочину позивач ОСОБА_1, вважає:

(п.1.4) лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець;

(п.5.4) лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмету лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичними та фізичними особами або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу, або стану предмету лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предмету лізингу, якщо він довший;

(п.7.3) лізингодавець здійснює фактичне страхування предмета лізингу та супутніх ризиків, при цьому у договорі страхування відшкодування

можливого завданого збитку у межах страхової суми має бути встановлене на користь Лізингодавця. Предмет лізингу страхується на весь строк

дії цього договору. Витрати, понесені Лізингодавцем в результаті укладання та/або пролонгації договору страхування, компенсуються

останньому Лізингоодержувачем, згідно окремо виставленого рахунку, в якому вказується дата до якої необхідно сплатити рахунок. У разі

несплати такого рахунку до дати яка визначена в рахунку, Лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до Лізингодавця за новим рахунком.

У разі сплати рахунку після дати яка визначена в рахунку, Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 10% від суми компенсації;

(п.8.3) сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного Договору, може

змінюватися у випадку зміни обмінного курсу євро до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця;

(п.8.5) всі планові платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються Лізингоодержувачем згідно з

вказаних додатків на підставі рахунків виставлених Лізингодавцем. Планові платежі зараховуються Лізингодавцем згідно обмінного курсу

євро до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок Лізингодавця;

(п.10.13) в період строку дії даного договору розмір лізингової плати може індексуватись в залежності від:

- зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність Лізингодавця;

- збільшенням та/або зменшенням податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку;

- переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу;

- збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів

в зв'язку зі збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмету лізингу, згідно умов

договору поставки на момент проведення повного розрахунку Лізингодавця з Продавцем за придбання предмета лізингу;

(п.10.14) дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акту

приймання-передачі предмета лізингу між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до

12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, Лізингоодержувач сплачує штраф

за дострокове погашення в розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення;

(п.10.15) у разі неузгодженої у даному договорі зміни розмірів лізингових платежів Лізингодавець та Лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу Лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови Лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, Лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого Лізингоодержувач зобов'язаний повернути Лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання від Лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають;

(п.12.1) Лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з

чітким волевиявленням щодо розірвання оговору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову

відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60%

шістдесят відсотків) від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в

якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Дослідивши умови правочину щодо прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача, суд приходить до висновку, що ряд його умов є несправедливими за змістом частини третьої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, положення: - щодо обмеження прав споживача стосовно виконавця, третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); - встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання можливості продавцю (виконавцю) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; - надання продавцю (виконавцю) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд; - визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві й надання продавцю (виконавцю) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Такими несправедливими умовами правочину є пункти договору фінансового лізингу: 1.4 (умови щодо відповідальності лізингодавця перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов`язання), 5.4 (умови щодо відповідальності лізингоодержувача), 7.3 (умови щодо страхування лізингодавцем Предмета Лізингу), 8.3, 8.5 (умови щодо коригування лізингових платежів та проведення індексації розміру лізингової плати в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку, збільшенням або зменшенням податків, зборів, та інших обов'язкових платежів тощо), 12.1 (положення щодо неповернення сплачених лізингових платежів у разі розірвання договору). Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці й призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у пункті 10.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. У пунктах 12.1., 12.4, 12.5, 12.6, 12.8, 12.10, 12.13 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено.

Таким чином, забезпечено захист інтересів лише Лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін.

За змістом статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проаналізувавши докази у дагій справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими й доведеними зібраними по справі доказами, а тому вони підлягають задоволенню, шляхом визнання недійсним договору фінансового лізингу (із додатками за №№ 1,2 до нього, які є невід'ємною й складовою частиною цього правочину) із стягненням із відповідача сплачених позивачем грошових коштів в сумі - 107250 грн. 00 коп., оскільки умови даного порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст.509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Оскільки договір фінансового лізингу № 001877 від 15 червня 2015 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та ОСОБА_1, нотаріально посвідчений не був, тому і за вище наведених обставин такий договір є нікчемним.

Суд не вбачає підстав для закриття провадження у даній справі з підстав передбачених п.3 ч.2 ст.122 ЦПК України, на які посилається відповідач, оскільки справа, що перебуває в провадженні суду, є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, однак не з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові випрати понесені ним на оплату судового збору в сумі 275 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 203, 220, 628, 799, 806 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», ст. ст. 10, 11, 60, 88 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001877 від 15 червня 2015 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та ОСОБА_1.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (, МФО 380805, розрахунковий рахунок № 9, відкритий в АТ «Райфайзен Банк Аваль, м. Київ) на користь ОСОБА_1 107250 (сто сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень сплаченого авансового та частково адміністративного платежів за договором фінансового лізингу № 001877 від 15 червня 2015 року та 275 грн. 60 коп. судових витрат по справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.Р.Щербата