АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1254/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: представника банку ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

25 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство «УКРГАЗБАНК» (далі ПАТ «Укргазбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 22-8/08, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 14 000 долар США на задоволення споживчих потреб, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,3 % на рік з кінцевим строком повернення 31.03.2028 року.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним кредитним договором між АБ «УКРГАЗБАНК», позичальником та поручителем ОСОБА_8 був укладений договір поруки № ДП-22-8/08 від 01 квітня 2008 року, відповідно до якого у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

16 лютого 2009 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, а 09 липня 2010 року укладено додаткову угоду № 2.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором позичальником, відповідно до договору іпотеки № ДІ-22-8/08 (далі - договору іпотеки), посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_9, майновий поручитель ОСОБА_8 надав в іпотеку АБ «УКРГАЗБАНК» житловий будинок загальною площею 73,5 кв. м, житловою площею 37,2 кв.м з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, с. Вільховець, пров. Лермонтова, буд. 2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Позивач зазначає, що в період з 2010 року по 2015 рік іпотекодавцем були укладені договори страхування заставного майна з розривом страхового покриття, а саме: в 2010 р.- 1 рік, в 2011 р. -3 дні, в 2012 р. 54 дні, в 2013 р. 15 днів, в 2014 р. 6 днів. Відповідно до п. 4.2. договору іпотеки, за невиконання зокрема п.3.3.4.-3.3.4.2. даного договору, іпотекодавець сплачує на користь банку штраф в розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки. Предмет іпотеки оцінено сторонами в 112 000 грн.

Таким чином, за невиконання обовязку іпотекодавцем щодо страхування предмета іпотеки, він повинен сплатити штраф в розмірі 5 600 грн.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кредит ОСОБА_7, але відповідач не виконує свої обовязки за кредитним договором, внаслідок чого станом на 04 листопада 2015 року виникла заборгованість, а саме: - заборгованість по кредиту строкова 8750,30 дол. США;

- заборгованість по кредиту прострочена 441,10 дол. США;

- заборгованість по процентах поточна 117,64 долю. США;

- заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 1282,39 грн.;

- заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 1011,72 грн.,

а всього 9628,21 дол. США та 2 294,12 грн.

Тому позивач просить суд:

- стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» вказану суму заборгованості за кредитним договором від 01.04.2008 року;

- стягнути з ОСОБА_8 на користь банку штраф за порушення умов договору іпотеки від 01.04.2008 року в сумі 5 600 грн.

- стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» понесені судові витрати.

24 березня 2016 року відповідач ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» до нього про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договорі визнає повністю (а.с. 63).

В заяві від 24.03.2016 року ОСОБА_8 зазначив, що як поручитель, він боргу не визнає (а.с.62).

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7, на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 22-8/08 від 01.04.2008 року 9 628,21 дол. США та 2 294,12 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8, на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» штраф за порушення умов договору іпотеки від 01.04.2008 року в сумі 5 600,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» зазначаючи про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не повністю відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «УКРГАЗБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 є обґрунтованими та доведеними.

Щодо стягнення з поручителя ОСОБА_8 заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до додаткових угод №1 та №2, укладених між банком та ОСОБА_7, збільшився обсяг відповідальності поручителя без його згоди, тому згідно закону договір поруки вважається припиненим.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, що стосується відповідальності поручителя, з наступних підстав.

Згідно з статтею. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Статтею 627 ЦК передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629ЦК).

Встановлено, що 01 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 22-8/08, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 14000 долар США на задоволення споживчих потреб, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,3 % на рік з кінцевим строком повернення 31.03.2028 року (а.с. 4-8).

16 лютого 2009 року до кредитного договору укладено додаткову угоду № 1, а 09 липня 2010 року укладено додаткову угоду № 2 (а.с. 9,10-11).

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором позичальником, відповідно до договору іпотеки № ДІ-22-8/08, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_9, майновий поручитель ОСОБА_8 надав в іпотеку АБ «УКРГАЗБАНК» житловий будинок загальною площею 73,5 кв. м, житловою площею 37,2 кв.м з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, с. Вільховець, пров. Лермонтова, буд. 2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а.с.12-15).

Відповідно до п. 3.1.1. кредитного договору банк зобовязується відкрити позичальнику позичковий рахунок № 332.840 та видати позичальнику кредит в сумі, зазначеній в п. 1.1. цього договору (14 000 дол. США) з позичкового рахунку шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника № .840, відкритий в Черкаській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 354842.

Відповідно до виписки по позичковому рахунку від 01.04.2008 року, кредитні кошти у передбаченому кредитним договором розмірі було перераховано на поточний рахунок ОСОБА_7, як це передбачено умовами кредитного договору (а.с. 17).

Згідно пункту 3.3.4. кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом позичальник зобовязаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.10. кредитного договору (14,3 % річних), починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом, та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 04 листопада 2015 року виникла заборгованість, а саме: заборгованість по кредиту строкова 8750,30 дол. США; заборгованість по кредиту прострочена 441,10 дол. США; заборгованість по процентах поточна 117,64 долю. США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 1282,39 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 1011,72 грн., а всього 9628,21 дол. США та 2 294,12 грн. (а.с. 18-20).

В пункті 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року за № 5 (далі Постанова №5 від 30.03.2012 року) розяснено, що якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Укладаючи кредитний договір, його сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

01 квітня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань позичальника за даним кредитним договором між АБ «УКРГАЗБАНК», позичальником та поручителем ОСОБА_8 був укладений договір поруки № ДП-22-8/08 (а.с. 16).

Згідно із частиною 1 ст. 554 ЦК та п.1.2. договору поруки, в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки(ч. 4 ст. 559 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови пред'явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов'язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання.

В пункті 29 постанови №5 від 30.03.2012 року розяснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статтей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Пунктом 3.2.5. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди №2 від 09 липня 2010р.) також передбачене право банку вимагати дострокового виконання позичальником своїх зобов'язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, штрафних санкцій, зокрема у випадку порушення строків /термінів сплати будь-яких платежів за цим договором, в тому числі сплати процентів, комісій, повного/часткового повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором та договором іпотеки.

Щодо стягнення коштів з поручителя. В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом до 31.03.2028 року.

В пункті 5.1 договору поруки зазначено, що цей договір набуває юридичної сили з моменту підписання та діє до припинення забезпеченого ним зобовязання позичальника за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення суми заборгованості з поручителя, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до додаткових угод №1 та №2, укладених між банком та ОСОБА_7, збільшився обсяг відповідальності поручителя без його згоди, тому згідно закону порука вважається припиненою.

Проте, така позиція суду є безпідставною і незаконною. Тим більше, що суд вважав не поруку припиненою, а договір поруки припиненим, хоча таких вимог перед судом поручитель не ставив.

Пунктом 2.7 договору поруки № ДП-22-8/08 від 01 квітня 2008 року передбачено, що кредитор зобовязаний повідомити в письмовій формі про внесення до кредитного договору будь-яких змін та доповнень стосовно розміру суми кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, строків виконання зобовязань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом на адресу поручителя не пізніше наступного робочого дня.

Додатковою угодою № 1 від 16 лютого 2009 року визначено порядок відкриття рахунку та черговість погашення боржником одержаних ним сум кредиту.

Додатковою угодою №2 від 09 липня 2010 року внесено зміни і доповнення до кредитного договору, відповідно до яких серед іншого були розширені підстави, які надавали право кредитору вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до положень ч.2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тому апелянт цілком правильно висловив свою позицію щодо внесення змін у кредитний договір додатковою угодою №2, які не є зміною обсягу відповідальності та не є зміною строку виконання зобовязань щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, в розумінні п.2.7 договору поруки, так як періодичні строки (графік) погашення кредиту не змінювалися.

З цих підстав заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню не лише з основного боржника ОСОБА_7, а з обох відповідачів в солідарному порядку.

Слід зауважити, що відповідач ОСОБА_8, як поручитель, зазначаючи у заяві від 24.03.2016 року загальною фразою про невизнання боргу, на жодну підставу такого невизнання не вказує (а.с.62). Тоді як відповідач ОСОБА_7, згідно його заяви від 24.03.2016 року, борг визнав. Обидва відповідачі погодилися на заочний розгляд справи.

Що стосується суми штрафу, яку позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_8, як іпотекодавця, за невиконання п.3.3.4 договору Іпотеки щодо страхування предмета іпотеки, то суд правильно задовольнив позов в цій частині з посиланням на відповідні норми матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не в повній мірі врахував всі обставини справи і зокрема, зазначені вище норми матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303. 307. 309. 314. 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 березня 2016 року змінити, скасувавши його в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору лише з ОСОБА_7.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, пров.Лермонтова,2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрованого і проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (03087, м.Київ, вул.Єреванська, 1, код 23697280, МФО 320478) заборгованість за кредитним договором №22-8/08 від 01.04.2008 року, а саме: заборгованість по кредиту строкова 8750,30 дол.США; заборгованість по кредиту прострочена 441,10 дол.США; заборгованість по процентах поточна 117,64 дол.США; заборгованість по процентах прострочена 319,17 дол.США; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 1282,39 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 1011,72 грн., а всього: 9 628,21 дол.США та 2 294,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» по 1679,48 грн. судового збору з кожного.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» штрафу в сумі 5 600 грн. та судового збору в сумі 84 грн. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :