Справа № 278/397/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року, Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - в с т а н о в и в :

У провадженні Житомирського районного суду Житомирської області знаходиться цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZRZ0GB00004149 від 09 листопада 2007 року.

25 липня 2016 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача, а саме на: автомобіль марки Фольксваген, будівлю погреба з силосною траншеєю, загальною площею 56,3 кв.м., розташованої в с.Березина, вул.Промислова, буд.1, Житомирського району Житомирської області, будівлю комори, загальною площею 108,00 кв.м., розташованої в с.Березина, вул.Промислова, буд.3, Житомирського району Житомирської області, будівлю комори, загальною площею 122,90 кв.м., розташованої в с.Березина, вул.Промислова, буд.7, Житомирського району Житомирської області, будівлю комори, загальною площею 189,10 кв.м., розташованої в с.Березина, вул.Промислова, буд.2, Житомирського району Житомирської області, та обмежити відповідача ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань.

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, що беруть участь у справі. Розглядаючи заяву суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та інше.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 на час вирішення цивільної справи по суті, оскільки відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Докази, щодо можливості чи наміру на вчинення таких дій відповідачем суду не надані. Також види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, представником позивача не надано доказів, що підтверджують загальну вартість нерухомого майна відповідача.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Такі обмеження встановлені, зокрема, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 якого громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань.

Частиною першою статті 377-1 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства України, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153, 168, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І.В.Зубчук