АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ЛукяненкоОльги Володимирівни в інтересах Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/10554/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ДП «Укршахтгідрозахист» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні.

Стягнуто з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_2 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 4 980,29 грн.

Стягнуто з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільнення за весь період невиплати належних працівникові коштів у розмірі 44 276,40 грн.

Стягнуто з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду Лукяненко О.В. в інтересах ДП «Укршахтгідрозахист» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення позивача в сумі 44 276,40 грн. скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в цих позовних вимогах. Зазначає, що затримка виплати належних ОСОБА_2 при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, відбулась не з вини ДП «Укршахтгідрозахист», оскільки мали місце обставини непереборної сили, а саме воєнний конфлікт на території Донецької та Луганської областей, здійснення у зв'язку з цим антитерористичної операції та, як наслідок зупинення діяльності підприємства.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ДП «Укршахтгідрозахист» з 16 січня 2004 року по 17 листопада 2014 року та працювала на посаді машиніста підіймальної машини водовідпливного комплексу (а.с.21).

Наказом №483/к від 17 листопада 2014 року ОСОБА_2 була звільнена за власним бажанням. При звільнені з роботи, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, відповідач не здійснив розрахунку, не виплати компенсацію за невикористану відпустку та заробітну плату за період з серпня по листопад 2014 року у сумі 8853,68 грн.

Рішенням Дмитровського міського суду Донецької області від 13 лютого 2015 року стягнуто з ДП «Укршахтгідрозахист» заборгованість із заробітної плати за період з 01 серпня 2014 року по 17 листопада 2014 року в сумі 8 853,68 грн., в тому числі компенсацію за невикористану відпустку та у відшкодування моральної шкоди 200,00 грн. (а.с.22-24).

30 грудня 2015 року ОСОБА_2 була сплачена заборгованість відповідно до рішення Дмитровського міського суду Донецької області, що підтверджується банківською випискою (а.с.25).

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ДП «Укршахтгідрозахист» в якому просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 4 980,29 грн. та суму середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні за весь період виплати належних працівникові при звільненні сум у розмірі 44 276,40 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відповідач у порушення вимог ст. 116 КЗпП України своєчасно не провів розрахунок при звільненні позивачки, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини зприводу відшкодування майнової та моральноїшкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, та виплати середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах №6-2159цс15 від 11 листопада 2015 року та №6-364цс16 від 25 березня 2016 року.

На момент виникнення заборгованості відповідача перед ОСОБА_2 місцезнаходження відповідача було за адресою: АДРЕСА_1

Наказом Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено райони та термін проведення антитерористичної операції Донецької і Луганської області з 07 квітня 2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно додатку до вказаного Переліку - м. Макіївка, м. Димитров в яких знаходилося місцезнаходження відповідача у 2014-2015 роках входять до території де здійснювалася антитерористична операція.

ДП «Укршахтгідрозахист» є неприбутковою, бюджетною установою та повністю утримується за рахунок державного бюджету.

Незаконними збройними формуваннями було захоплено адміністративну будівлю ДП «Укршахтгідрозахист», шахти з водовідливними комплексами в т.ч. водовідливний комплекс шахти «21», де працювала ОСОБА_2, автомобільні бокси, складські приміщення, автотранспортні засоби, комп'ютери та оргтехніка, в зв'язку з чим ДП «Укршахтгідрозахист» було позбавлене можливості продовжувати виробничу діяльність.

Наказом Мінпаливенерго України від 25 листопада 2014 року №841 було зобов'язано керівника ДП «Укршахтгідрозахист», оскільки підприємство знаходилося на території проведення АТО, частково припинити діяльність та переміститися в населені пункти де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

В зв'язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей витрати на утримання водовідливних комплексів ДП «Укршахтгідрозахист», в тому числі і на виплату заробітної плати по водовідливному комплексу шахти «21», де працювала ОСОБА_2 не були передбачені відповідними кошторисами затвердженими Міненерговугілля України на 2015-2016 роки.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року №638-ІУ, постанови Правління НБУ «Про призупинення здійснення фінансових операцій» від 06 серпня 2014 року №466, доручень Президента України, рішень Ради національної безпеки і оборони України, доручень Кабінету Міністрів України у 2014 році було призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою.

Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» зупинено дію статті 1 Закону України від 13 січня 2015 року № 85-УІІІ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», щодо погашення вказаним громадянам заборгованості по заробітній платі до 31 грудня 2015 року.

В зв'язку із зупиненням дії статті 1 вказаного Закону, термін погашення заборгованості по заробітній платі громадянам які проживають на територіях АТО встановлений - після завершення антитерористичної операції.

За таких обставин, враховуючи заборону вищезазначеними нормативними актами здійснювати будь-які платежі з державного бюджету на території проведення АТО, зупинення банками України, небанківськими установами, національним оператором поштового зв'язку, які є учасниками платіжних систем, здійснення усіх видів фінансових операцій на зазначеній території, виключення з бюджетного фінансування статей на утримання водовідливного комплексу де працювала ОСОБА_2, в зв'язку із знаходженням його на території непідконтрольній державній владі України, зупинення господарської діяльності, відсутність розробленого чіткого механізму на урядовому рівні погашення заборгованості по заробітній платі фізичним особам, які проживають в населених пунктах де проводиться антитерористична операція та відсутність у ДП «Укршахтгідрозахист» інших фінансових джерел фінансування крім бюджетних коштів на погашення заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2, вина ДП «Укршахтгідрозахист» перед ОСОБА_2 в порушені розрахунку при її звільненні відсутня.

При цьому, обставини проведення антитерористичної операції в Донецькій, Луганській областях є загально відомим фактом, а тому підтвердження відповідачем вказаних форс-мажорних обставин сертифікатом Торгово-промислової палати в Україні про форс-мажорні обставини є необов'язковим.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_2 належних їй при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України відбулася з вини ДП «Укршахтгідрозахист», неправильно застосувавши положення ст. 117 КЗпП України.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у сумі 4 980,29 грн. сторонами не оскаржено, а тому, відповідно до положень ст. 303 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перевірки правильності висновків суду у цій частині.

Таким чином, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року в частині стягнення з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_2 суми середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні за весь період невиплати належних працівникові при звільненні коштів у розмірі 44 276,40 грн. підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в цих позовних вимогах.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Лукяненко Ольги Володимирівни в інтересах Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року в частині стягнення з Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» на користь ОСОБА_2 суми середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні за весь період невиплати належних працівникові при звільненні коштів у розмірі 44 276,40 грн. скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в цих позовних вимогах.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль