Справа № 605/146/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" квітня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Чебан Т.В з участю позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, Гнильченської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_2, ОСОБА_5 та Гнильченської сільської ради Підгаєцького району про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: вул.. Спасівська,24 с. Червень Підгаєцького району Тернопільської області, в цілому.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батьків: 13 липня 2000 року померла мати ОСОБА_6, а батько ОСОБА_7 -22 липня 2007 року помер, вона, як спадкоємець за законом першої черги, та по заповіту звернувся до державного нотаріуса для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності її батьків на зазначене спадкове майно, у зв'язку з чим вона звернулася з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.Також вказала, інші спадкоємці першої черги, якими є відповідачі в справі, спадщину не прийняли та відмовились від її прийняття. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_2, ОСОБА_5 кожний зокрема подали до суду заяви в якій позов визнали та просили його задовольнити, пояснили, що вони є спадкоємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 першої черги, однак, із заявою про прийняття спадщини за померлою матір'ю та померлим батьком у нотаріальну контору не зверталися, не заперечують проти визнання за позивачем права власності на жиловий будинок, який належав їх батькам.

Відповідач - представник Гнильченської сільської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті в його відсутності

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в вул.. Спасівська,24 с. Червень Підгаєцького району Тернопільської області, не зареєстрований. Технічний паспорт на вказаний житловий будинок виготовлений (а.с. 13). Будинок збудовано у 1959 році на земельній ділянці, відведеній для будівництва (а.с. 16). Згідно погосподарської книги у вказаному будинку проживали ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та кожному із них належало по ? частині будинку, що підтверджується довідкою Гнильченської сільської ради №241 від лютого 2016 року (а.с. 7).

ОСОБА_6 померла 13 липня 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД № 106606 від 13 липня 2000 року (а.с. 10). Заповіту ОСОБА_6 не залишила.

Спадкоємцями першої черги за померлою ОСОБА_6 є її чоловік ОСОБА_7 та діти:позивач та відповідачі.

Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про відмову у прийнятті спадщини чоловік померлої ОСОБА_6- ОСОБА_7 не звертався, отже, відповідно до ст. 548 та 549 ЦК України, спадкоємець ОСОБА_7 прийняв спадщину. Згідно норм ЦК України ( в редакції 1963 року) , яка діяла на час виникнення правовідносин,прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємці першої черги діти померлої: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_2, ОСОБА_5, на день смерті не проживали із спадкодавцем, із заявою про прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК України ( у редакції 1963 р.) у нотаріальну контору у визначений законом строк не зверталися

Позивач у відповідності до ст.ст. 1223 ч. 1 ЦК України є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер 22 липня 2007 р. , що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та копією заповіту посвідченого 16 грудня 2002 року секретарем виконкому Гнильченської сільської ради Підгаєцького району, Тернопільської області.

У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно довідки Підгаєцької районної державної нотаріальної конторита витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається 25 лютого 2016 року в Підгаєцькій державній нотаріальній конторі заведене спадкова справа за № 49 стосовно спадкодавця ОСОБА_7 проте спадкоємцю ОСОБА_1Є, відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом та заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що в с. Червень вул.Спасівська,24 Підгаєцького району Тернопільської області за відсутністю правовстановлюючих документів на це спадкове майно, про що вказано у листі від 10.03.2016 року № 209/01-16.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Отже, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 року у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обов'язковою для судів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до змісту ст. 381 ЦК України об'єктом права власності є вся садиба (земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями).

Відповідно до правових позицій ВСУ, викладених в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Таким чином, відсутність державної реєстрації побудованих відповідно до вимог закону частин житлового будинку з надвірними будівлями, при наявності права власності спадкодавців на жилий будинок, не може бути підставою відмови визнання права власності за спадкоємцем на цей будинок.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає їх достовірними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.6, 524, 526, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 16, ч.1, с. 2, ст. 186, ст. 392, ч.3 ст. 1223, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою с. Червень вул.Спасівська,24 Підгаєцького району Тернопільської області в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6, померлої 13.07.2000 р. та у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер 22 липня 2007р .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис ОСОБА_8