Єдиний унікальний номер 243/1084/16-ц Номер провадження 22-ц/775/874/2016
Головуючий у 1 інстанції: Профатило П.І. Єдиний унікальний номер 243/1084/16-ц
Суддя-доповідач: ОСОБА_1 Номер провадження 22-ц/775/874/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Агєєва О.В., Гапонова А.В.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Артемівську Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Артемвугілля» в інтересах СП «Шахта ім. В.І. Леніна» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2016 року заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з державного підприємства «Артемвугілля» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, грошові кошти в розмірі 10 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідача на його користь 19 500 грн.. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд присудив несправедливо малу суму відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, яка не узгоджується з глибиною стійкої втрати його здоровя 65 % та не в повній мірі компенсує йому моральні страждання. Просить призначити йому справедливе відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, по 300 грн. за кожен відсоток стійкої втрати працездатності, встановленої висновком МСЕК, всього у розмірі 19 500 грн., що узгоджується із сталою судовою практикою у справах такої категорії. Багатьом іншим громадянам України, які ушкодили своє здоровя при виконанні трудових обовязків, які мають такий самий, як у нього ступінь втрати професійної працездатності 65% та 3 групу інвалідності, суди стягували відшкодування моральної шкоди з розрахунку від 300 грн. до 1000грн. за кожен відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, встановленої висновком МСЕК. Йому суд визначив значно менше відшкодування в сумі 10 000 грн., виходячи із розрахунку 154, 85 грн. за кожен відсоток страти професійної працездатності, що є несправедливим, таке визначення ставить його в гірше становище, чим інших потерпілих громадян з такими ж відсотками втрати професійної працездатності, встановленої висновками МСЕК та 3 групою інвалідності. Є приклади практики Верховного Суду України про стягнення відшкодування моральної шкоди з розрахунку 555грн. та 680 грн. за кожний відсоток втрати професійної працездатності. Висновок суду про визначення йому відшкодування за моральну шкоду в сумі лише 10 000 грн. вважає не зовсім справедливим, не зовсім розумним, не зовсім виваженим, не зовсім правильним і таким, який дискримінує його конституційні права, дискримінує його серед громадян України за різними ознаками.

В засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, зокрема, позивач особисто отримав 21.04.2016р. телефонограму із зазначенням часу та місця розгляду справи, відповідачу 29.04.2016р. вручена судова повістка, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач працював на шахті ім. Леніна ДП «Артемвугілля» з 7.12.1992 року по 8.04.2010 року періодами з повним робочим днем, в тому числі робочим підземних шахтних професій у шкідливих умовах.

13.12.2009 року позивач отримав на виробництві травму: під час виїмки вугілля в уступі куском вугілля, що відшарувалось з груди забою, ОСОБА_2 було травмовано праву половину тазу та поперекову область хребта, у звязку з чим на підприємстві був складений акт форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затверджений директором СП «Шахта ім. В.І. Леніна» 15 грудня 2009р.. Основною причиною нещасного випадку у п.7 акту зазначено: забійник ОСОБА_2 не перекрився запобіжним полком та неякісно обібрав груди забою в порушення п.3.8 «Інструкції по охороні праці №10 для забійників на відбійних молотках».

Актом № 50 від 08.12.2010 року про розслідування хронічного професійного захворювання вбачається, що ОСОБА_2, працюючи у СП «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Артемвугілля» 14 років в умовах впливу шкідливих факторів отримав професійне захворювання вібраційну хворобу 1-2 стадії синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії з дистрофічними порушеннями у вигляді еностоза правої ладьєвидної кістки, деформуючого остеоартроза правого ліктьового суглобу першого ступеню, тендіноза правого ліктьового відростку.

Відповідно до довідки МСЕК від 7.04.2010 року ОСОБА_2 первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом та третю групу інвалідності до 1 травня 2011р..

Згідно з довідкою МСЕК від 20.08.2015 року ОСОБА_2 при повторному огляді встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Із наявних у справі виписок з історій хвороб вбачається, що позивач проходив лікування у комунальній лікувально профілактичній установі «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» з 2.11.2010р. по 19.11.2010р., в ДС поліклініки міської лікарні №2 з 22.02.2011р. по 4.03.2011р. та з 18.10.2011р. по 31.10.2011р.. з діагнозами вібраційна хвороба першої другої стадії та насідки травми на виробництві в пояснично хрестцевому відділі хребта.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на те, що у звязку із отриманням ним професійного захворювання та трудового каліцтва він переносив, переносить, продовжує та буде переносити особливі моральні страждання у звязку із самим фактом отримання ушкодження здоровя. Він втратив можливість працювати на посадах, які дозволяють одержувати великий заробіток, не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю, враховуючи те, що він пенсіонер. Через втрату працездатності в розмірі 65% протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, які ведуть активне життя, ходять на риболовлю, полювання, займаються спортом, купаються, ведуть активне громадське життя, а він через свої фізичні недоліки внаслідок отриманого професійного захворювання частково обмежений у спілкуванні з ними, не має змоги, як раніше, вести активний відпочинок, при цьому він переносить моральні і психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у звязку з утратою його організмом значної частини життєвих функцій унаслідок отриманого ушкодження здоровя. Він позбавлений можливості, як раніше, у повному обсязі виконувати роботу з господарства, при її виконанні зазнає постійні фізичні болі в легенях, суглобах. Не може нормально спати. Стерпні ним у звязку з цим фізичні та психічні болі та страждання вимагають від нього додаткових зусиль для організації повсякденного життя. Він змушений постійно лікуватись, унаслідок отриманого ушкодження здоровя у нього створюється почуття неповноцінності, безповоротно загублена значна частина нормальних життєвих функцій його організму, порушені його плани на подальше життя, через що він переносить постійні психічні та душевні переживання та страждання, що вкрай негативно відбивається на його душевному та психічному стані, заподіюючи йому моральні страждання, тобто моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не створив позивачеві безпечних і нешкідливих умов праці, внаслідок чого він отримав травму на виробництві та професійне захворювання, що потягло за собою стійку втрату професійної працездатності, внаслідок чого позивач зазнає фізичні і моральні страждання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, дав належну оцінку доказам по справі та обґрунтовано виходив із того, що позивач переносив та переносить фізичний біль та душевні страждання у звязку із професійним захворюванням та каліцтвом, вимушений постійно лікуватися, не може працювати на бажаних посадах, не в змозі вести активний спосіб життя, що призводить до виникнення почуття неповноцінності, позивач втратив нормальні життєві звязки, позбавлений бажаного доходу, має прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 65 000 грн. є частково обґрунтованими та з врахуванням ступеню втрати професійної працездатності позивача, принципів розумності, достатності та справедливості, а також врахувавши той факт, що відповідач не надав доказів страждань, яких він зазнає через своє захворювання, визначив до стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн..

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Посилання заявника апеляційної скарги на те, що розмір стягнутого відшкодування є недостатнім, а присуджена сума є несправедливо малою безпідставні. Приклади судових рішень, приведені у апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування даного судового рішення.

Законом не встановлені критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру моральної шкоди.

Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд врахував межі заявлених вимог, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, принципи розумності, достатності та справедливості.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: