1Справа № 335/488/16-ц 2/335/657/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги наступним.

Він перебував із відповідачем у шлюбі з 8 жовтня 2005 р. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 квітня 2009 р. шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після закінчення шлюбних відносин дитина залишилася проживати із відповідачем у смт Томаківка Дніпропетровської області. За усною домовленістю він надавав допомогу на утримання та виховання дитини, відвідував дитину та забирав на канікули до себе до м. Запоріжжя. Проте, після спливу деякого часу він помітив зміни у поведінці дитини, вона була пригнічена, напружена. Від матері відповідача він дізнався, що ОСОБА_3 почала зловживати спиртними напоями, не працювала, кошти на утримання доньки витрачала на придбання алкоголю, а за дитиною доглядали бабуся та дідусь. Відповідач відмовилась коментувати цю ситуацію. Після розірвання шлюбу відповідач народила другу дитину хлопчика від іншого чоловіка, бабуся якої зверталась до органу опіки та піклування з метою позбавлення її батьківських прав. Відповідач двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї та завідомо неправдивий виклик спеціальних служб. Пізніше донька розповіла про тиск з боку матері, застосування до неї фізичної сили, образ та погроз. З кінця грудня 2015 р. він забрав дитину з смт Томаківка до себе, влаштував її до школи, танцювального гуртку. З цього часу в дитини покращився стан фізичного та психологічного здоровя, дитина стала веселішою, жвавішою. Відповідач за цей час життям дитини не турбувалась, допомогу не надавала. Дитина висловила бажання надалі проживати із ним, що підтверджено висновком психолога. Вказує, що в нього наявні всі умови для забезпечення нормального виховання та розвитку доньки.

Просив встановити місце проживання дитини разом із ним за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів її доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття (арк. справи 14).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач також пояснив, що коли він забирав дитину на канікули, вона постійно плакала, скаржилась на поведінку матері. Вважав, що подальше проживання дитини з матірю негативно вплине на її розвиток. Він відвідує з дитиною театри, парки, інші заходи, донька почуває себе з ним комфортно. Після того, як забрав дитину від матері, дитина потребувала лікування в стоматолога, що він забезпечив. За час проживання з ним стан дитини покращився. Мати дитини не опікується її життям, за весь час дзвонила кілька разів, на Новий рік та День народження дитини не зробила жодного подарунку. Тільки її мати надіслала за весь час 200 гривень. Він повністю забезпечує дитину харчуванням, одягом, влаштовує її дозвілля. Його заробітної плати вистачає для того, щоб забезпечити доньку всім необхідним.

Відповідач у судовому засіданні, яке відбулось 16 березня 2016 р., позов не визнавала, пояснила, що позивач останні два роки забирав дитину до себе на канікули, раз на місяць надсилав їй 500 гривень. Донька за час проживання з нею гарно вчилась, має добру характеристику зі школи. Батько забрав дитину зі школи без документів. Вона, своєю чергою, не зловживала спиртними напоями, а вся ця інформація була розповсюджена бабусею її другої дитини, з якою склались важкі стосунки. Коли до неї приїжджали уповноважені особи органу опіки та піклування, слова бабусі не підтвердились. Позивач не надавав допомоги на харчування та оплату комунальних послуг, хоча його заробітна плата більша за її. Вона живе окремо, виховує одна двох дітей. Донька всім необхідним забезпечена. Зазначила, що офіційно працевлаштувалась з 20 листопада 2015 р., а до цього часу працювала неофіційно. Їй допомагає чоловік, з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах. З другим чоловіком вона розлучилась, оскільки він зловживав спиртними напоями. Доньку за оцінки у школі не била, не ображала. Після того як дитину забрав батько, вона перестала виходити на контакт, не бажає приїжджати додому. Подарунків вона ніяких не надсилала, разом з матірю надали 200 гривень для дитини. Вказала, що мати позивача є свідком ОСОБА_5 і хоче звернути дитину у це віросповідання. Проте, висловилась, що дитині цікавіше жити у місті Запоріжжя, однак у смт Томаківка вона також відвідувала гуртки. Зазначила, що у її власності немає житла, проживає у будинку батька. Просила в позові відмовити. В подальшому у судові засідання відповідач не зявлялась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причин неявки суду не повідомляла. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надавала. За таких обставин та з урахуванням того, що відповідач надала свої пояснення з приводу позову у судовому засіданні, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав висновок про доцільність визначення місця проживання дитини із батьком, спір просив вирішити на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. В судове засідання, яке відбулось 29 квітня 2016 р., представник третьої особи не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представника третьої особи з урахуванням наданих ним доказів та пояснень.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, зясувавши думку дитини, якій виповнилось 10 років, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 8 жовтня 2005 р. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 квітня 2009 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили 17 квітня 2009 р. (арк. справи 7).

Від шлюбу в сторін народилась дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 16 лютого 2006 р., актовий запис № 84 (арк. справи 6).

Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матірю, відповідачем у справі, в смт Томаківка Дніпропетровської області, що не заперечувалось сторонами спору.

З грудня 2015 р. дитина мешкає з батьком, позивачем у справі, за адресою: АДРЕСА_2 (арк. справи 59).

Між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто дитини, якій виповнилось 10 років.

Судом встановлено, що дитина відвідує навчальний заклад за місцем проживання батька Запорізьку загальноосвітню шкоду І-ІІІ ступенів № 94 з 11 січня 2016 року, вчиться у 4-му класі (арк. справи 13), студію естрадного танцю «Терракот» комунального закладу «Палац культури «Орбіта» (арк. справи 60). Дитина характеризується позитивно, до навчання ставиться старанно, фізично та розумово розвинута, що також підтверджується висновком спеціаліста психолога від 11 січня 2016 року (арк. справи 1421), психолого-педагогічною характеристикою дитини з попереднього місця навчання (арк. справи 24). Стан здоровя дитини задовільний, відповідно до наданої суду виписки з медичної картки, ОСОБА_4 пройшла лікування у стоматолога, у виписці лікар вказав, що лікування забезпечив батько (арк. справи 31).

Батько особисто приводить доньку до школи, цікавиться її успішністю, входить до батьківського комітету класу, де навчається дитина, також батько дитини забезпечує її дозвілля, відвідує театри, парки тощо, що було підтверджено у судовому засіданні свідками ОСОБА_6 (матірю позивача), ОСОБА_7 (наречена позивача), ОСОБА_8 (брат позивача), ОСОБА_9 (хрещений батько дитини). Батько у 2014-2015 р.р. отримував путівки за місцем роботи на оздоровлення дитини (арк. справи 10). Зазначене, на переконання суду, свідчить про його відповідальне ставлення до своїх батьківських обовязків.

Також, судом встановлено, що позивач проживає за вищевказаною адресою разом зі своєю матірю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, братом ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (арк. справи 8). Квартира належить позивачу, його матері та брату на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному (арк. справи 27). ОСОБА_1 працює полірувальником АТ «Мотор Січ», його дохід склав за період з травня 2015 р. по жовтень 2016 р. включно 38 249,19 гривень (арк. справи 9). За місцем роботи та проживання характеризується з позитивного боку (арк. справи 11, 12). Стан здоровя батька задовільний (арк. справи 2829).

Згідно з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації по Орджонікідзевському району Запорізької міської ради від 12 березня 2016 р. № 01-10/0243, було проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою батька, за наслідком чого встановлено, що квартира обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. У дитини є окрема кімната з місцем для сну, шафа з сезонним одягом, взуттям, шкільне приладдя, компютер, іграшки та все необхідне для виховання і розвитку дитини. ОСОБА_3 на засідання комісії не зявилась, ніяких документів не надала. Відділом справах дітей була зясована думка дитини, яка повідомила, що вона бажає проживати з батьком. Комісія з питань захисту прав дітей як орган опіки та піклування дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком (арк. справи 67).

З грудня 2015 р. (з часу проживання дитини із батьком) відповідач не відвідує дитину, у тому числі у школі, що нею не заперечувалось у судовому засіданні, а також підтверджено показами свідків ОСОБА_6 (матірю позивача), ОСОБА_7 (наречена позивача), ОСОБА_8 (брат позивача), ОСОБА_9 (хрещений батько дитини), ОСОБА_10 (сусідка позивача). Відповідач офіційно працевлаштована з 20 листопада 2015 р. у Відділі культури, туризму, національностей та релігій Томаківської районної державної адміністрації на посаді прибиральниці, її заробіток за період з листопада 2015 р. по лютий 2016 р. включно становить 4 640,19 гривень (арк. справи 62). За місцем роботи характеризується з позитивного боку (арк. справи 64). Стан здоровя задовільний (арк. справи 65). Як пояснювала відповідач у судовому засіданні, вона проживає з чоловіком без реєстрації шлюбу, цей чоловік офіційно не працевлаштований, на вихованні та утриманні відповідача є інша дитина малолітній син від другого шлюбу. Відповідно до довідки Томаківського РВ ГУМВС України Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 р., відповідач притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сімї, за ст. 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик спеціальних служб.

Як зазначено в акті обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача від 18 лютого 2016 р., відповідач мешкає за адресою: смт Томаківка, вул. Кузнєчна, 11. Також у цьому будинку проживають: син відповідача ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, її батьки ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7. Власником будинку є ОСОБА_12, будинок складається з 4 жилих кімнат, з яких 2 придатні для проживання. У ОСОБА_4 окрема кімната, є ліжко, стіл для навчання, окрема полиця в шафі для одягу, іграшки. Відповідач проживає зі співмешканцем ОСОБА_14. Умови проживання родини задовільні. Дитина відносно забезпечена речами (арк. справи 63).

Свідки ОСОБА_6 (матірю позивача), ОСОБА_8 (брат позивача), ОСОБА_9 (хрещений батько дитини) у судовому засіданні охарактеризували відповідача з негативного боку, зокрема, пояснили, що вона не опікується долею дитини, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не вміє нормально готувати. За час сумісного життя у шлюбі з позивачем могла залишити дитину на 2-3 дні, проявила себе як людина з низькими морально-етичними якостями.

Відповідно до частини другої статті 160 Сімейного кодексу України (далі СК України) місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За змістом цієї норми, думка дитини щодо визначення місця її проживання має братися до уваги.

Частинами першою та другою статті 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Положеннями статті 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками та іншими особами спору щодо її місця проживання.

Закріплене на законодавчому рівні право дитини бути заслуханою при розгляді питання, яке стосується безпосередньо її інтересів, означає, що така думка дитини повинна бути не тільки вислухана, у тому числі і судом, але і належним чином почута та прийнята до уваги при вирішенні спору.

Матеріали справи свідчать про те, що при вирішенні даного спору дитина висловила свою думку та бажання щодо проживання разом з батьком. Така думка була вислухана органом опіки та піклування, що випливає з висновку від 12 березня 2016 р. № 01-10/0243 (арк. справи 67), а також судом (в присутності психолога та педагога (вчителя)). Так, ОСОБА_4 категорично заперечила проти проживання разом із матірю, яка її постійно ображала та застосовувала фізичний та психологічний тиск, зокрема, у питаннях її навчання у школі, спогади про проживання з матірю її пригнічують, оскільки мати майже не опікувалась нею, весь час проводила з чоловіками, вживала з ними спиртні напої, грала у карти, а її з братом залишала в іншій кімнаті, де вони дивились телевізор. Батько не перешкоджає спілкуванню з матірю, проте, мати не відвідує її та не дзвонить. В цей же час з батьком в дівчинки гарні стосунки, їй з ним комфортно, також в неї склалися добрі стосунки з нареченою батька ОСОБА_15, в якої також є дві дитини, з якими їй подобається грати та проводити час, і ОСОБА_4 позиціонує себе як члена великої родини батька та ОСОБА_7. Її пояснення свідчать про здатність належним чином оцінювати поведінку дорослих, в тому числі і своїх батьків, з точки зору дотримання морально-етичних норм поведінки людини у суспільстві.

Також, позивачем надано суду висновок спеціаліста-психолога, зав.каф. практичної психології, доц., к.п.н. ОСОБА_16, яка здійснила обстеження дитини без присутності батьків, відповідно до якого дитина визначає особисту прихильність до батька, підтримує близькі емоційні стосунки з бабусею та дядьком, які проживають з ними, відношення до матері в дитини емоційно негативне, ОСОБА_4 не приймає та засуджує її аморальний спосіб життя (арк. справи 1423).

Судом також було допитано свідків ОСОБА_6 (матірю позивача), ОСОБА_7 (наречена позивача), ОСОБА_8 (брат позивача), ОСОБА_9 (хрещений батько дитини), ОСОБА_17 (сусід позивача), ОСОБА_18 (сусідку позивача), ОСОБА_10 (знайома позивача) з питання ставлення батька до дитини та методів її виховання, участі в розвитку, які одноголосно зазначили, що батько весь вільний час присвячує донці, займається її вихованням, слідкує за здоровям, за допомогою своєї матері влаштовує дозвілля доньки. Поряд із цим мати дитиною належним чином не опікується, не приділяє їй уваги, не допомагає матеріально.

Також судом було зясовано ставлення свідка ОСОБА_7, яка перебуває з позивачем у близьких стосунках, до дитини позивача ОСОБА_19, яка зазначила, що ставиться до неї як до рідної доньки, вона, її діти від попереднього шлюбу, батько та ОСОБА_4 разом спілкуються, проводять свята та вільний час. Стосунки з ОСОБА_4 довірчі, ОСОБА_4 постійно їй дзвонить, щоб поділитися своїми успіхами в школі. Батька ОСОБА_19 дуже любить, в них гарні стосунки між собою. Після реєстрації шлюбу із позивачем вони будуть проживати всі разом. Ці показання також узгоджуються із показаннями ОСОБА_6, матері позивача, яка підтвердила всі вищевказані факти, добре охарактеризувала ОСОБА_7 та стосунки з нею її сина, позивача у справі.

Суд вважає непереконливими доводи відповідача про те, що мати позивача ОСОБА_6 має негативний вплив на доньку в релігійному плані, оскільки як пояснила сама ОСОБА_6, дійсно, вона є Свідком ОСОБА_5, але дитину ніколи не примушує та не навязує їй свої релігійні погляди, відвідує з онукою зібрання лише періодично за бажанням самої ОСОБА_4. Крім того, суд також вважає негативні висловлювання відповідача з цього приводи такими, що суперечать конституційному принципу свободи віросповідання.

Також суд критично ставиться до пояснень відповідача в тій частині, що вона не допускала аморальної поведінки, оскільки це спростовано показаннями свідків, а також інформації Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, відповідно до якої ОСОБА_3 притягувалась до адміністративної відповідальності, в т.ч. і за вчинення насильства в сімї у 2012 році (арк. справи 26). Крім того, відповідач сама підтвердила, що її другий чоловік зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя, що не могло не вплинути негативно на розвиток та виховання доньки.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Зазначені у статті 161 СК України випадки, які встановлені у судовому засіданні, на переконання суду, є тими винятковими обставинами, коли дитина не може проживати з матірю. В даному випадку йдеться не про розлучення дитини із матірю, оскільки, як вже зазначалось, дитина з грудня 2015 р. проживає з батьком окремо від матері, а про зміну місця її постійного проживання.

Таким чином, аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, врахувавши думку самої дитини, суд дійшов висновку, що батько дитини виявляє більше уваги до доньки і турботи про неї, дитина виявляє більшу прихильність до батька, з яким в неї склалися гарні та довірчі стосунки. Батько, на переконання суду, має високі морально-етичні якості, має можливість забезпечити дитині належний розвиток та виховання.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини із ним обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені судом.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що між сторонами немає домовленості відносно дитини, зокрема, стосовно першочергових витрат на неї.

З наданих суду документів вбачається, що позивач має можливість самостійно займатись вихованням та розвитком дитини, нести витрати на її харчування, одяг та розвиток. Також, як пояснив позивач у судовому засіданні, він має можливість самотужки виховувати дитину та нести у звязку із цим відповідні витрати. Проте, аліменти просить стягнути виключно з тих причин, що мати дитини самостійно не надає ніякої допомоги, не опікується дитиною, а тому з неї слід стягнути аліменти за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інше.

Як розяснено у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як свідчать матеріали справи, відповідач має джерело доходу, але в неї низька заробітна плата (в середньому 1 160 гривень на місяць). Поряд із цим відповідач має на утриманні іншу дитину, сина ОСОБА_11 від другого шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_5, який проживає з нею. Крім того, з відповідачем проживають батьки похилого віку.

В цей же час, доходи позивача значною мірою перевищують доходи відповідача, що, зокрема, вбачається з довідки про його доходи на АТ «Мотор Січ», інших дітей чи непрацездатних осіб він на утриманні не має. Позивач має у власності нерухоме майно, має можливість забезпечувати не тільки першочергові витрати на харчування, навчання та лікування дитини, а й її відпочинок, відвідування гуртку, театрів тощо.

Також, суд звертає увагу і на те, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 р.» встановлено у 2016 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, тобто 30% від цієї суми становить 436,50 гривень. Відтак, у разі покладення на відповідача обовязку зі сплати аліментів у цьому мінімальному розмірі, її заробітку, який є мінімальним, не вистачить задля забезпечення власного існування та другої дитини.

Рішення суду має бути спрямовано на реальний захист порушених прав та обовязків, при ухваленні рішення суд має виходити з засад розумності та справедливості. В даному випадку ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів негативно вплине на розвиток та стан другої дитини відповідача. Поряд із цим, в судовому засіданні було достовірно встановлено можливість позивача самостійно забезпечувати доньку та відсутність у нього реальної необхідності у додатковій допомозі з боку відповідача у вигляді аліментів.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів суд на даний час не вбачає.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд частково задовольняє позов ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання дитини.

На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 гривень (з урахуванням того, що за позовною вимогою про стягнення аліментів судовий збір не сплачувався).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 61, 64, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 29 квітня 2016 року.

Повний текст рішення виготовлено 5 травня 2016 року.

Суддя А.В. Шалагінова