Справа № 729/147/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2016 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі :

головуючої судді Булиги Н.О.

з участю секретаря Савости К.Ю.

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агропрогрес» про визнання правочинів-договорів оренди землі недійсними-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП «Агропрогрес» про визнання правочинів-договорів оренди земель недійсними. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договори оренди землі № АП0003404 від 01.01.2014 року та № АП0031305 від 01.01.2014 року укладені від його імені із ПП «Агропрогрес» підписані не ним самим, а його співмешканкою ОСОБА_6, яку він на це не уповноважував. Тому, оскільки, волевиявлення позивача на укладення таких договорів не було, то він просить визнати їх недійсними. Зазначає, що в 2015 році він звернувся до відповідача з вимогою передати йому належні на праві власності земельні ділянки площею 3,2605 га та 0,2726 га, які використовувались з 2006 року без договору оренди, проте виявилось, що між позивачем та ПП «Агропрогрес» укладено договори оренди землі № АП0003404 від 01.01.2014 року та № АП0031305 від 01.01.2014 року. Позивач зазначає, що у 2014-2015 роках від ПП «Агропрогрес» він отримував кошти і зерно за користування землею, проте не вважав, що таким чином укладає чи погоджує укладення якихось договорів оренди землі, отже відповідач користувався належними позивачеві земельними ділянками без його згоди. Зазначені договори були зареєстровані державним реєстратором Реєстраційної служби Бобровицького РУЮ.

В попередніх судових засіданнях представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав з викладених у ньому підстав та пояснив, що його довіритель ОСОБА_1 отримував деякі кошти у 2014-2015 роках як компенсацію за користування його земельними ділянками без його згоди. В судовому засіданні позивач пояснив, що він не підписував договорів оренди землі з відповідачем про користування останніми належними йому земельними ділянками, проте отримував від відповідача зерно і гроші за користування його ділянками у 2015 році. Представник позивача ОСОБА_4 додатково пояснив, що його довіритель ОСОБА_1 у відомостях про видачу орендної плати наданих ПП «Агропрогрес» не розписувався, а отже і не отримував такої орендної плати. Просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесений ними судовий збір.

Представник відповідача в тому судовому засіданні де був присутній, позов не визнав та вказав, що хоча позивач і посилається на те, що договір оренди земельної ділянки не укладав з відповідачем та його не підписував, проте він особисто отримував від ПП «Агропрогрес» орендну плату за користування його землею у грошовій та натуральній формі у 2014-2015 роках. ОСОБА_5 неодноразове прийняття орендної плати позивачем свідчить про вчинення ним дій спрямованих на прийняття спірних договорів до виконання та схвалення позивачем укладених від його імені договорів оренди земельних ділянок. Просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №407408 від 12.01.2006 року ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 3,2605га та 0,2726 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Олександрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ПП «Агропрогрес» було укладено договори оренди землі № АП0003404 від 01.01.2014 року та № АП0031305 від 01.01.2014 року строком на 5 років кожен. Відповідно до актів приймання-передачі земельних ділянок позивач передав, а відповідач прийняв земельні ділянки. Вказані договори зареєстровані Реєстраційною службою Бобровицького РУЮ 19.08.2014 року.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №1024/1025/16-24 Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 24 березня 2016 року, підписи від імені ОСОБА_1 в графі „Орендодавець в договорах оренди землі № АП0003404 від 01.01.2014 року та № АП0031305 від 01.01.2014 року, в двох актах приймання-передачі земельної ділянки до договорів оренди № АП0003404 від 01.01.2014 року та № АП0031305 від 01.01.2014 року та в актах визначення меж земельної ділянки в натурі від 01.01.2014 року до договорів оренди № АП0003404 від 01.01.2014 року та № АП0031305 від 01.01.2014 року, виконані рукописним способом пастою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів не ОСОБА_1, а іншою особою.

Статтею 203 ЦПК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, з аналізу даної норми випливає, що презумпція правомірності правочину може бути спростована лише за наявності припису закону, що забороняє такі дії та правом суду є виходити з того, що заборона правочину може або міститися у спеціальних нормах ЦК, або слідувати із правил ст. 13 ЦК про межі здійснення цивільних прав.

Частиною 3 статті 203 ЦК передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, підставою недійсності правочину може бути недотримання спеціальних вимог закону щодо вчинення певних видів правочинів.

За приписами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Тобто, при вирішенні питання про визнання недійсним договорів про оренду землі через відсутність у ньому підпису саме позивача, необхідно встановити, чи дійсно порушується право позивача та в чому саме полягає це порушення, істотність порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до розяснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірних договорів оренди землі, вони є укладеними, а отже оспорюваними та за рішенням суду можуть бути визнані недійсними.

По справі встановлено, що позивач протягом 2015 року неодноразово отримував орендну плату у грошовій формі та натуральній формі, що підтвердив особисто в судовому засіданні, тож відсутність у договорах оренди земельної ділянки підпису саме позивача не порушує прав останнього, оскільки таке отримання орендної плати за користування земельними ділянками спростовує відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення оспорюваних договорів. Крім того, наявність підпису не позивача на документах про видачу орендної плати, на що посилається представник позивача, не спростовує факту неодноразового одержання позивачем орендної плати та свідчить про вчинення ним дій, спрямованих на схвалення й виконання умов спірних договорів оренди землі. Відповідач протягом 2015 року сплачував за вказаними договорами орендну плату, а позивач її приймав, що свідчить про обізнаність позивача щодо існування орендних правовідносин між сторонами.

Як зазначено у ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, враховуючи, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено і підстави для визнання договорів оренди землі недійсними відсутні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст.15, 16, 203, 204, 215 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПП «Агропрогрес» про визнання правочинів-договорів оренди землі недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Бобровицького райсуду Н.О. Булига