У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укргазпромбанк» (далі - ПАТ «Укргазпромбанк») звернулося до суду з указаним позовом та, із урахуванням уточнених позовних вимог, у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 29 січня 2014 року у розмірі 510 002 грн 64 коп. просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності у встановленому порядку під час вчинення виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором від 29 січня 2014 року № 77-Ф-К-ДІУ/14, того дня між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки належної останній квартири АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_7 належним чином не виконує умови кредитного договору, то банк відповідно до п. 5.2.4 кредитного договору вимагає дострокового погашення заборгованості, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року, позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за договором про іпотечний кредит від 29 січня 2014 року у розмірі 510 002 грн 64 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 442 896 грн 25 коп., простроченої заборгованості за процентами за період із квітня 2014 року по грудень 2014 року - 57 439 грн 29 коп., пені за несвоєчасне погашення процентів - 6 091 грн 95 коп., пені за несвоєчасне погашення основного боргу - 3 575 грн 15 коп., звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної відповідним суб'єктом оціночної діяльності у встановленому порядку на час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про порядок розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 29 січня 2014 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_7 укладено договір про іпотечний кредит № 77-Ф-К-ДІУ/14, за умовами якого останньому надано кредит на покращення житлових умов у розмірі 450 000 грн до 29 січня 2020 року зі сплатою 17,9 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 січня 2014 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Позичальник ОСОБА_7 прострочив сплату частини основного боргу у розмірі 18 713 грн 16 коп. та прострочив сплату нарахованих процентів за користування кредитними коштами у розмірі 32 899 грн 07 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що неналежне виконання кредитного договору ОСОБА_7 є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в обраний позивачем спосіб.

Проте із висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Порядок реалізації іпотекодержателем права на продаж предмета іпотеки визначено ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду - ст. 39 вказаного Закону.

Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Положенням ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», слід дійти висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах: від 27 травня 2015 року справа № 6-61цс15; від 07 жовтня 2015 року справа № 6-1935цс15.

Про те судом першої інстанції не було визначено ціни продажу іпотечного майна відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, висновок апеляційного суду про те, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального закону, є передчасним.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів попередніх інстанцій в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на те, що за положеннями Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» під час звернення стягнення на предмет іпотеки згода органу опіки та піклування на таке відчуження не передбачена, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо порушення права неповнолітньої онуки відповідача на користування іпотечним майном у разі звернення стягнення на предмет іпотеки без згоди органу опіки та піклування.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук