Справа № 310/7373/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердянської міської ради, комунального підприємства Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Як видно з позовної заяви, позивач з 1988 року вісім років працювала двірником в Виробничому житловому ремонтно - експлуатаційному об'єднанні - структурному підрозділі ДРСУ і з 1988 р. з дозволу керівництва мешкала в квартирі №6 житлового будинку №129 по вул. Дюміна в м. Бердянську. Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів від 13.08.1987року №292 цей будинок було визнано ветхим. У зв'язку із аварійним станом будинку, де позивач мешкала, в 1997 році виконавчим комітетом Бердянської міської Ради народних депутатів їй неодноразово було запропоновано переселитися до фонду тимчасового відселення. 16.09.1997 року вих.№235 виконавчим комітетом Бердянської міської Ради народних депутатів позивачу було повторно запропоновано переселитися до «відселенчеського фонду» по вул. 50 років СРСР,7. З дозволу виконавчого комітету Бердянської міськради позивач із своєю донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вселилася до кімнати №41 по вул.50 років СРСР та була тимчасово прописана за цією адресою до 17.08.1998 року. За закінченням цього терміну, інше житло позивачу не надавалося, у зв'язку з чим вона продовжила проживати в наданому приміщенні та проживає постійно до цього часу з донькою ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуком ОСОБА_3, 2006року народження. Позивач повністю сплачує необхідні платежі, заборгованості не має, іншого місця проживання не має і фактично вона є наймачем займаного приміщення. Проте, договір найму зі нею не укладають. 28.04.2015 року вих.№К-791 із відповіді відповідача позивачу стало відомо, що відповідно до протоколів засідань міської громадської комісії з житлових питань при виконкомі за 1996,1997,1998 року рішення комісії щодо відселення позивача та її родини до гуртожитку по вул. 50 років СРСР не приймалося. 17.07.2015 року за вих. -№253/02-0232/111 виконавчим комітетом Бердянської міської ради було повідомлено, що згідно інформації комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 15.07.2015 року №233 будівля по вул. 50 років СРСР,7 в місті Бердянську з дати прийняття до експлуатації (1964рік) є гуртожитком у відповідності до матеріалів інвентаризаційної справи. Зміна вказаного статусу будівлі, а також надання цій будівлі статусу «відселенського фонду» документами інвентаризаційної справи не підтверджується. Позивачу стало відомо про порушення відповідачем порядку надання їй житлового приміщення і 20.07.2015 року вих.№1614/02-К- 1404 виконавчий комітет Бердянської міської ради повідомив їй, що підтвердити законність її проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 не уявляється можливим , підстави для надання їй ордеру на зайняту кімнату відсутні. У постійній реєстрації за вказаною адресою їй також було відмовлено. У зв»язку з цим позивач просить визнати за нею право користування на житлове приміщення в кімнаті № 41 в будинку №7 по вул. 50 років СРСР в м. Бердянську Запорізької області та зобов"язати комунальне підприємство Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» укласти з позивачем договір найму( договір на утримання житлового будинку та прибудинкової території) за адресою вул.50 років СРСР, 7, кім. 41 в м. Бердянську.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги в повному обсязі і пояснили, що позивач з 1988року працювала двірником і їй було надано службове житло, вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, будинок був ветхий, тому згідно листа виконкому від 24.11.1997року позивач з дітьми була переселена до гуртожитку за адресою: вул.50 років СРСР, 7, кім. 41 в м. Бердянську і була там тимчасово зареєстрована до 17.08.1998року . Ніякого іншого житла їй не запропонували і позивач з дітьми продовжувала проживати в кімнаті гуртожитку, платила комунальні платежі. На теперішній час позивач з дочкою та онуком продовжує проживати в цій кімнаті, але реєстрації вони не мають, що суттєво порушує їхні права і тривалий час позивач не могла обміняти старий паспорт на новий, також позивач втратила трудову книжку, і на теперішній час не може підтвердити місце праці на час надання житла, оскільки житлосервіси обєднувалися та ліквідовувалися, а документи до архіву не передавалися. Крім того, в міській раді немає рішення про її переселення з ветхого будинку до переселеньського фонду, тобто до гуртожитку. До теперішнього часу питання про її виселення з гуртожитку не піднімалось, оскільки за законом потрібно надавати їй інше житло, тому позивач просить визнати за нею право на користування кімнатою у гуртожитку.

Представник відповідача - Територіальної громади м. Бердянська в особі міської ради ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, в своїй заяві просить справу розглянути за її відсутності відповідно до вимог закону. В своїй запереченнях представник відповідача позов не визнала і зазначила, що позивач ОСОБА_1 не мала ордеру, а проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі усного дозволу ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а

тому вона не мала права отримати інше благоустроєне жиле приміщення. Також позивач не перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. У позовній заяві позивач вказує, що їй було запропоновано переселитися до "відселенчеського фонду" по вул. 50 років СРСР, 7. Проте, відповідно до інформації комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 15.07.2015 № 233 будівля по вул. 50 років СРСР, 7 у м. Бердянськ з дати прийняття до експлуатації (1964 рік) є гуртожитком у відповідності до матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи. Інформація (рішення Бердянської міської ради, або її виконавчого комітету) щодо зміни вказаного статусу будівлі, а також щодо надання цій будівлі статусу "відселенчеського фонду", в інвентаризаційній справі відсутня. Відповідно до протоколів засідань міської громадської комісії з житлових питань при виконкомі за 1996, 1997, 1998 роки немає рішення щодо відселення родини ОСОБА_1 до гуртожитку по вул. 50 років СРСР, 7. ОСОБА_1 була тимчасово прописана у вказаному гуртожитку з 17.02.1998 року по 17.08.1998 року, а тому підстав для надання ордеру на зайняту позивачем кімнату № 41 у гуртожитку відсутні.

Представник відповідача - комунального підприємства Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» ОСОБА_8 в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав, причини неявки не повідомив. В своїх поясненнях у судовому засіданні 21.01.2016року зазначив, що дійсно позивач з сімєю проживає тривалий час в кімнаті № 41 в гуртожитку, на неї відкритий особовий рахунок і вона платить комунальні платежі, заборгованості немає, на позивача заведені форма № 16, №17, в яких стоїть відмітка « відселенчеський фонд» і вона була тимчасово прописала з лютого по серпень 1998року. Ніяких документі про її вселення немає..

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона знає позивача більше 20років, в період 1998-2001року вони разом працювали двірниками в ЖЕК №4,№7, на той час позивач проживала в ІНФОРМАЦІЯ_5, коли житловий будинок, в якому проживала позивач визнали ветхим, вона в 1997-1998році переселилася з сім»єю до гуртожитку, де проживає і на теперішній час з дочкою та онуком.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що тривалий час знає сім»ю позивача, оскільки вони разом в сім»єю позивача як підтопленці в 1997році були переселені до гуртожитку , де і проживають до теперішнього часу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав:

Позивач ОСОБА_1, 06.02.1964року народження, на теперішній час проживає без реєстрації в гуртожитку за адресою: м. Бердянськ, вул. 50років СРСР, 7 кімната 41, де була тимчасово прописана з 17.02.1998року по 17.08.1998року.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач, ОСОБА_1, з 1988 року працювала двірником у Виробничому житловому ремонтно - експлуатаційному об'єднанні - структурному підрозділі ДРСУ. З 1988 року з дозволу завідуючого відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому ОСОБА_11 та згоди голови виконавчого комітету Бердянської міської ради ОСОБА_12 позивач мешкала в квартирі №6 житлового будинку №129 по вул. Дюміна в м. Бердянську, проте цей будинок було визнано ветхим і прописка була заборонена, тому згідно довідки вуличного комітету № 19 від 16.09.1997року ОСОБА_1 з жовтня 1988року була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, але з моменту прописки не проживала, що підтверджується оригіналом листа начальника Виробничого житлового ремонтно - експлуатаційного об'єднання ОСОБА_13 № 730 від 15.09.1994року, оригіналом довідки вуличного комітету № 19 від 16.09.1997року. .

Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів від 13.08.1987 року №292 « Про затвердження актів обстеження технічного стану житлових будинків» житловий будинок №129 по вул. Дюміна в м. Бердянську було визнано ветхим в результаті дії паводкових та підґрунтових вод, що підтверджується копіями цього рішення та актами від 19.05.1987року.

У зв'язку із аварійним станом будинку, де позивач мешкала в 1997році виконавчим комітетом Бердянської міської Ради народних депутатів їй неодноразово було запропоновано переселитися до фонду тимчасового відселення. Згідно листа від 16.09.1997 року вих.№235 виконавчим комітетом Бердянської міської ради народних депутатів позивачу було повторно запропоновано переселитися до «відселенчеського фонду» по вул. 50 років СРСР,7. З дозволу виконавчого комітету Бердянської міськради позивач із своєю донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вселилася до кімнати №41 по вул.50 років СРСР та була тимчасово прописана за цією адресою з 17.02.1998року до 17.08.1998 року. За закінченням цього терміну, інше житло позивачу не надавалося, у зв'язку з чим вона продовжувала проживати в наданому приміщенні та проживає постійно до цього часу з донькою ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та онуком ОСОБА_3, 2006року народження. Позивач повністю сплачує необхідні платежі, заборгованості не має, іншого місця проживання не має і фактично вона є наймачем займаного приміщення.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 112 ЖК України якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Виходячи з Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій

судових справ (Житлове право), які викладені в листі Верховного Суду

України від 26.05.2001року, виселення осіб, які заселилися без ордера на

підставі розпорядження чи з дозволу службової особи, проводиться відповідно до правил ст.117 ЖК України з наданням іншого приміщення за умови, що ці особи до вселення займали жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ст. 127 ЖК і п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. № 208 (далі Примірне положення), гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК, ч. 1 п. 10 Примірного положення єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сімї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сімї громадянина, які проживають разом із ним. Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сімї (або колишнього члена сімї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер для проживання на період її роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до статей 1, 2, 9 ЖК України право на отримання жилого приміщення в будинках державного житлового фонду виникає в громадян України в силу громадянства, здійснення якого залежить від ряду обставин та відбувається в порядку, встановленому законом. Місцем реалізації права на отримання жилого приміщення є місце постійного проживання громадянина (статті 31, 111, 113, 171 ЖК України, ст. 29 ЦК України).

Враховуючи, що позивач з дозволу керівництва міської ради в 1988р. отримала приміщення для проживання та вселилася в квартиру №6 житлового будинку №129 по вул. Дюміна в м. Бердянську, коли цей будинок було визнано ветхим, також враховуючи, що з 1997року позивач з сім»єю на вимогу та з дозволу виконавчого комітету Бердянської міської ради була переселена в кімнату гуртожитку №41 по вул.50 років СРСР,буд.7 в м. Бердянську, як в «відселенчеський фонд» і була тимчасово прописана у вказаному гуртожитку з 17.02.1998 року по 17.08.1998 року, що підтверджується формами №16, № 17, також враховуючи, що відповідачем не були належним чином оформлені необхідні документи на проживання позивача, але позивач з неповнолітніми дітьми проживала в кімнаті гуртожитку тривалий час, сплачувала комунальні платежі, та не мала належної реєстрації місця проживання і на теперішній час позивач продовжує користуватися цією кімнатою, сплачує комунальну послуги і немає іншого житла в м. Бердянську, суд вважає можливим визнати за позивачем право на користування житловим приміщенням в кімнаті № 41 в будинку №7 по вул. 50 років СРСР в м. Бердянську та зобов»язати КП «Житлосервіс-2А» укласти з нею договір найму( договір на утримання житлового будинку та прибудинкової території).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11,10,212-215ЦПК України, ст..47 Конституції України , ст.58,61,112,ЖК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати право користування ОСОБА_1 на житлове приміщення в кімнаті № 41 в будинку №7 по вул. 50 років СРСР в м. Бердянську Запорізької області.

Зобов"язати комунальне підприємство Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» укласти з ОСОБА_1 договір найму( договір на утримання житлового будинку та прибудинкової території) за адресою вул.50 років СРСР, 7, кім. 41 в м. Бердянську.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою протягом 10 днів з дня його проголошення, особами відсутніми у судовому засіданні з дня отримання копії рішення суду.

СуддяОСОБА_14