Справа № 235/2055/16-ц
Провадження № 2/235/1083/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

13 травня 2016 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красноармійська Донецької областіцивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося в суд позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №76/2011-98 від 22 квітня 2011 року ПАТ «ВТБ Банк» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 173 6000 грн., зі сплатою 20 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 20 квітня 2018 року.Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 26881 від 22 квітня 2011 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки «MAZDA», модель 6, тип легковий сєдан, 2010 року випуску, колір синій, реєстраційний номер АН 6749 АЕ, номер шасі (кузова, рами) JMZGH12F701454062 та відповідно до п. 4 договору застави транспортного засобу № 76/2011/3-98 від 22 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстровано в реєстрі за № 852 вартість предмета застави складає 242 600 грн.

Позивач вказує, що 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 080715зн.

Позивач зазначає, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач ОСОБА_1 ухиляється від взятих на себе зобовязань по поверненню кредитних коштів, в звязку з чим виникла заборгованість у сумі 229 833,63 грн.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація зміни Первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого позивач набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобовязань, а саме: автомобіль марки - MAZDA, модель - 6, тип - легковий седан, 2010 випуску, колір - синій, реєстраційний номер - АН6749АЕ, номер шасі (кузова, рами) - JMZGH12F701454062, що належить відповідачу (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ 611225, виданого ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 22 квітня 2011 року).

На підставі вищевикладеного позивач просить позов задовольнити та звернути стягнення на предмет застави, зобовязати відповідача передати позивачу предмет застави та стягнути сплачений судовий збір у сумі 3 639 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 22 квітня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №76/2011-98, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 173 600 грн., зі сплатою 20 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 20 квітня 2018 року (а.с. 3-7).

Вищезазначеним кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків та інших витрат.

Позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 73 600 гривень, зі сплатою 20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом до 20 квітня 2018 року.

Згідно меморіального ордеру № 26881 від 22 квітня 2011 року позивач надав, а відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 73 600 грн. (а.с 9).

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань з приводу повернення кредитних коштів, відповідачем було надано в обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки «MAZDA», модель 6, 2010 року випуску, реєстраційний номер АН 6749 АЕ.

За умовами статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Частиною 1 ст. 1048, ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України визначено наслідки порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту і ними є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики.

Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.10 кредитного договору у разі прострочення виконання зобовязань позичальником за договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів, у тому числі відшкодування витрат та збитків, повязаних з неналежним виконанням умов цього договору.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 08 липня 2015 року за вищезазначеним договором у відповідача перед банком утворилась заборгованість в сумі 229 833,63 грн., з яких: 117 401,19 грн. - сума заборгованості за кредитом; 30 068,55 грн. - сума заборгованості за відсотками; 8 575,84 грн. - комісії; 73 788,05 грн. - розмір інфляції (а.с.21).

Отже, неповерненням кредиту та несплатою процентів, комісії відповідач в односторонньому порядку порушив зобовязання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим і дає підстави для застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої у тому числі і статтею 625 ЦК України.

Відповідно до п.5.2.4 кредитного договору, у разі порушення позичальником своїх зобовязань за цим договором Банк має право без отримання додаткової письмової угоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобовязань позичальника, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договором забезпечення у будь-який спосіб.

Частиною 2 ст. 589 ЦК України, ст..19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченою заставою вимоги, якщо це передбачено договором застави.

Відповідно до п.п. 5.7-5.10 договору застави Банк має право у разі невиконання зобовязань за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави (у т.ч. вилучити предмет застави). Звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку визначеному заставодержателем, у т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або у позасудовому порядку згідно чинного законодавства України.

08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до п.3.1.3 якого право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитору. Відступлення права вимоги за договорами забезпечення, що засвідчені нотаріально, здійснюється шляхом укладення сторонами нотаріально засвідчених договорів про відступлення права вимоги за такими договорами в день отримання первісним кредитором грошових коштів у розмірі ціни договору в оплату за цим договором (а.с.11-13).

Даний договір не містить умов про предмет договору, про ціну договору та порядок оплати. Відповідні розділи 2 та 4 у доданій до позову в якості доказу копії вказаного договору не заповнені, текст в них відсутній (а.с.11 на звороті).

Перелік кредитних договорів і договорів забезпечення, інформація щодо боржників, поручителів, розміру зобовязань кожного з боржників із зазначенням сум заборгованості відповідно до п.1.1.8 договору про відступлення права вимоги міститься у погодженій сторонами формі реєстру прав вимог (а.с. 20).

Відповідно до п. 5.2 вказаного договору первісний кредитор зобовязується передати новому кредитору документацію протягом 15-ти днів з дня зарахування на рахунок первісного кредитора грошових коштів в сумі, що вказана в п. 4.1 цього договору (як зазначено вище, п.4 договору взагалі не містить будь-якого тексту) (а.с. 12).

На виконання п. 5.2 договору за актом прийому-передачі документації ПАТ «ВТБ Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у тому числі кредитну справу за кредитним договором № 76/2011-98 від 22 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_1В.(а.с. 17).

Новий кредитор, тобто ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», зобовязується протягом 10 днів надіслати боржникам письмове повідомлення про відступлення прав вимоги у порядку та строки, передбачені п.3.1.6 даного договору (12).

Також, 08 липня 2015 року між ПАТ«ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено також договір про відступлення права вимоги за договорами застави № 0807513зн, відповідно до п.1.1 якого у звязку з укладенням сторонами договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 08 липня 2015 року № 080715нв, 080715ів, № 080715вб, ПАТ «ВТБ Банк» передає, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» одержує права заставодержателя у зобовязаннях за договорами застави, укладеними між Банком та заставодавцями у забезпечення виконання боржниками своїх зобовязань перед Банком за кредитними договорами; перелік кредитних договорів, договорів застави, заставодавців та боржників наведено у додатку № 1 до даного договору. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 08 липня 2015 року за реєстровим № 1373 (а.с.16).

Згідно за п.1.3 даного договору право вимоги, що відступається за цим договором, є право звернення стягнення у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками умов кредитних договорів на рухоме майно, яке належить заставодавцям на праві приватної власності, що є предметом застави за договорами застави. Перелік такого майна наведено в Додатку № 1 до цього договору (а.с 22).

Із доданого до позову акта приймання-передачі документації, підписаного представниками ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», вбачається, що під № 1зазначено боржник ОСОБА_1 за кредитним договором № 76/2011-998 від 22 квітня 2015 року (а.с.17).

Відповідно до інформації з витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) 01 серпня 2015 року відбулася заміна обтяжувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору відступлення права вимоги за договорами застави від 08 липня 2015 року (а.с.19).

Відповідно до ст.. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). за статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини другої статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої вимоги, на іншу особу.

Отже, судом встановлено, що позивач замінив кредитора ПАТ «ВТБ Банк» у зобовязанні за кредитними та забезпечувальними договорами у звязку з переданням ПАТ «ВТБ Банк» своїх прав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Проте позивачем суду не доведено, що саме за договором застави, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем, відбулося відступлення прав вимоги. Так, позивачем не надано суду жодного доказу, який би утримував у собі інформацію щодо переліку договорів застави, заставодавців та боржників, сум заборгованості, переліку заставного майна. Відсутність даної інформації унеможливлює суд обєктивно вважати, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув права заставодержателя відносно автомобіля, що належить відповідачу.

Відповідно до ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звернення стягнення на рухоме майно регламентується Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року № 1215-IV (далі - Закон № 1215-IV).

Відповідно до ст..24 Закону № 1215-IV, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

З наданих суду витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна також не можливо ідентифікувати предмет обтяження, на який зареєстровано звернення стягнення.

Згідно ч. 2 ст. 28 Закону № 1215-IV, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник не виконує обовязок щодо передачі предмета обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання відповідно до статті 26 Закону № 1215-IV є одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет застави, який обтяжувач обирає на власний розсуд.

Процедура передачі обтяжувачу права власності на предмет обтяження передбачена статтею 29 Закону № 1215-IV, відповідно до якої обтяжувач після одержання предмета обтяження у володіння зобовязаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону. Боржник або інші обтяжувачі протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням вимогу шляхом продажу предмета обтяження. Якщо відповідне заперечення надійшло від боржника, набуття обтяжувачем, який ініціює звернення стягнення, права власності на предмет забезпечувального обтяження можливе на підставі рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 25 Закону № 1215-IV обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

В матеріалах справи відсутні копії письмових повідомлень всіх обтяжувачів (з метою виявлення пріоритету та розміру вимог інших кредиторів), як і копії письмових повідомлень відповідача про відступлення прав вимоги, у тому числі і за договорами застави, новому кредитору, також відсутні будь-які докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою виконати порушене зобовязання або передати предмет обтяження у володіння обтяжувача протягом 30 днів з моменту реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, про повідомлення відповідача щодо способу звернення стягнення на предмет застави, що має намір застосувати заставодержатель.

Заставодержатель може самостійно обирати позасудовий спосіб звернення стягнення на рухоме майно. Однак обраний ним спосіб не повинен порушувати права та інтереси інших осіб.

Відповідно до загального порядку зміни кредитора у зобовязанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч.2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. З огляду на приведені норми боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредитору до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Крім того, суду не надано доказів, що у позивача існувало право вимоги до відповідача саме у тому обсязі, який зазначений у позовній заяві, оскільки у справі знаходиться лише розрахунок заборгованості, що існувала на 08 липня 2015 року. Розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором за станом на час звернення із позовом до суду - 22 березня 2016 року суду не надано.

Виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів у справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.

Згідно ст.. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач в силу статей 10, 60 ЦПК України зобовязаний на засадах змагальності належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд, проаналізувавши у сукупності надані докази, дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення щодо звернення стягнення на заставне майно, відтак у задоволені позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 52, 514, 516, 517, 526, 527, 530, 590, 625, 1050, 1054 ЦК України, законів України «Про заставу», «;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С.В. Данилів