У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року у справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України. Тимчасово обмежено ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України.

Вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не враховано вимог ст. 213 ЦПК України, яка передбачає обовязкову наявність факту ухилення від виконання зобовязань боржником та умислу на невиконання судового рішення для того, щоб обмежити його у виїзді за межі держави. Звертає увагу, що крім цього, такий факт ухилення має бути доведений особою, яка заявляє про його існування, чого зроблено не було. Доводить, що суд, розглянувши справу без участі сторін, фактично позбавив боржника можливості надати докази виконання ним рішення, а державного виконавця звільнив від обовязку доказування факту ухилення від виконання рішення. Пояснює, що накладена судом заборона виїзду за межі України унеможливить його спілкування з дочкою ОСОБА_5, яка має посвідку на проживання у Федеративній Республіці Німеччині, та виконання ним своїх батьківських обовязків. Покликаючись на неспіврозмірність вжитих заходів із позовними вимогами, просить скасувати ухвалу суду першої від першої станції та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Перевіривши подані докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення

___________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/9162/13-ц Головуючий у І інстанції: Бердій М.А.

Провадження № 22-ц 787/881/2016 Доповідач: Ковальчук Н.М.

боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та виходив із того, що з боку божника за виконавчим провадженням ОСОБА_3 має місце ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодися не може з наступних міркувань.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору в передбачених законом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває виконавче провадження № 43141658 від 05.05.2014 року з виконання виконавчого листа № 569/9162/13-ц, виданого Рівненським міським судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді Агріколь» заборгованості по договору в розмірі 448 137,12 доларів США, пеню в розмірі 32 657,40 грн. та 3 441,00 грн. судового збору.

З часу набрання рішенням суду законної сили і до часу звернення до суду зобовязання боржником ОСОБА_3 у добровільному порядку не виконане.

Разом з тим, положення ст. 377-1 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обовязковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Подання державного виконавця не містить конкретних доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх зобовязань по виконанню рішення суду. На обґрунтування подання державним виконавцем було додано копію виконавчого лист, виданого Рівненським міським судом 09.04.2014р. у справі № 569/9162/13-ц, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №43141658 від 05.05.2014р. та копію супровідного листа від 05.05.2014р. про направлення копії вказаної постанови на адресу боржника ОСОБА_3 (а.с. 104-106).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ст. 12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, вказаного в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків.

У звязку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку про те, що державним виконавцем при зверненні з поданням про обмеження виїзду особи за межі України, не надано доказів дій з боку боржника, що свідчать про ухилення його від виконання рішення суду.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б безспірно свідчили про факт ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання своїх зобовязань перед банком за рішенням суду, державним виконавцем не наведено в поданні та суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню.

Керуючись ст. 307, 312-315, 377-1, п.24-1 ст. 293 ЦПК України, колегія суддів, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді: підпис ОСОБА_1 підпис ОСОБА_2

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_7