Справа № 209/4977/15-ц
Провадження № 2/209/273/16
29 серпня 2016 року Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
при секретарі Герасимчук І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
На обґрунтування позову зазначила, що з 22 січня 2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, дошлюбне прізвище якого Пономаренко. 13 червня 2013 року, тобто під час зареєстрованого шлюбу, за спільні сумісні кошти подружжя вони придбали житловий будинок № 61 по вул. Чкалова в м. Камянське (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку був укладений від імені відповідача і посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_3 В липні 2015 року вони з відповідачем припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Оскільки спірний будинок був придбаний нею та відповідачем в період зареєстрованого шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя, вважає, що вона має право на 1/2 частку цього будинку. Однак відповідач не визнає її право у спільному майні подружжя, заперечує проти її проживання в будинку, в звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про визнання будинку спільною власністю їх подружжя та його поділу.
Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 158, ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, на підставі наявних у ній даних і доказів, та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що з 22 січня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8).
13 червня 2013 року, тобто в період зареєстрованого шлюбу, сторони у справі придбали у власність житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ (Камянське), вулиця Чкалова, буд. 61, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, укладеним між ОСОБА_7, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за № 574 (а.с. 33-34).
Вказаний житловий будинок складається із житлового будинку А-1, загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м., літньої кухні Б-1, вбиральні В-1, сараю Г-1, сараю Д-1, сараю Ж-1, огорожі № 1, зливної ями № 2, водопроводу № 3, хвіртки № 4, тротуару І, що підтверджується технічним паспортом (а.с. 119-121).
13 червня 2013 року право власності на житловий будинок було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 23 листопада 2015 року (а.с. 35-36).
Згідно п. 1.6 договору купівлі-продажу житлового будинку його придбання було вчинено за письмовою згодою дружини покупця - ОСОБА_1, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій було засвідчено ОСОБА_3, приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу.
Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Реєстрація права власності на житловий будинок на імя відповідача не спростовує презумпції належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Оскільки суду не надано доказів про те, що між сторонами у справі існувала домовленість чи шлюбний договір щодо визначення часток у праві спільної власності на житловий будинок, суд вважає, що кожен із подружжя має право на рівну з іншим частку у праві спільної власності подружжя, і за позивачкою ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку.
Відповідач не надав суду заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишений без розгляду.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача має бути стягнуто на користь позивачки 487,20 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224- 226 ЦПК України, суд
Задовольнити позовФранделіус ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, 487,20 грн. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів після його ухвалення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.
Суддя Г.А. Байбара.