Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/831/15-ц

12 травня 2016 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої-судді: Круль І.В.

з участю: секретаря: Матлюк Л.Г.

позивачки: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богородчани справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Просить поділити майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме автомобіль ВАЗ 211540, 2008 року випуску, стягнувши з відповідача в її користь 54418 грн. грошової компенсації, визнавши спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила, просить стягнути грошову компенсацію в сумі 45654,75 грн. за набуте за час спільного проживання майно, автомобіль ВАЗ 211540, 2008 року випуску, яке відповідач без її дозволу відчужив та в добровільному порядку поділити спільно придбане майно не бажає.

Відповідач в судові засідання не з'являється, в поданім запереченні позов не визнав, посилаючись на те, що в січні 2015 року автомобіль продав, а кошти витратив на сім'ю.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, які подані в розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороби, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в судовому засіданні сторони одружились 21 вересня 2013 року, припинивши спільне проживання в листопаді 2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4. В провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем.

З за час спільного проживання сторони придбали автомобіль ВАЗ 211540, 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 27 січня 2015 року укладено договір купівлі продажу спірного автомобіля.

Між сторонами виник спір з приводу поділу майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі. Зокрема таким майном є автомобіль.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

У п.23 постанови Пленуму № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, Верховний Суд України роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно роз'яснень, викладених в п.30 зазначеної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За згоди іншого з подружжя, йому присуджується грошова компенсація.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач без згоди позивачки, відчужив спільно придбаний автомобіль. Середня ринкова вартість автомобіля ВАЗ 211540, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на момент експертного дослідження 16 липня 2015 року складає 91309,50 грн., згідно експертного висновку № 160715-1 ( а.с.59-66).

Посилання відповідача про спільне проживання з позивачкою, та витрата вилучених коштів за продаж автомобіля в січні 2015 року на потреби сім'ї суперечать представленими доказами ОСОБА_2, про припинення спільного проживання в листопаді 2014 року: актами складеними комісією сільської ради с. Бабче Богородчанського району про відсутність відповідача по місцю проживання позивачки з листопада 2014 року (а.с.108, 110); рішенням місцевого суду від 10 липня 2015 року в справі про стягнення аліментів, в якому вказано, що відповідач в січні-квітні 2015 року працював у готельно-ресторанному закладі селища Міжгір'я Закарпатської області по місцю свого проживання (а.с.117); та позовними заявами, де зазначено про припинення спільного проживання сторін з листопада 2014 року (а.с. 80, 118); довідкою Міжгірської сільської ради Закарпатської області від 02.06.2015 року про те, що не працював з 24.11.2014 року (а.с. 116).

При таких обставинах, суд вважає, що кошти отримані від відчуження транспортного засобу відповідачем не витрачалися для потреб сім'ї.

Оскільки спірний автомобіль було придбано за час перебування сторін в шлюбі, то він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. В зв'язку з його відсутністю, та неможливістю провести точну оцінку, слід стягнути грошову компенсацію з відповідача, за частку в спільному сумісному майні подружжя, виходячи з середньої ринкової вартості станом на момент експертного дослідження, що складає 91 309,50 грн., згідно експертного висновку. А виходячи з презумпції рівності часток подружжя на користь позивачки слід стягнути половину зазначеної суми, тобто 45 654,75 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. 60, 70 СК України, глави 24 Цивільного кодексу України, керуючись ст.213-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволити.

Поділити спільне майно подружжя. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку в спільному сумісному майні подружжя в розмірі 45 654,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 672 грн. судових витрат.

Термін оскарження рішення до Івано-Франківського апеляційного суду 10 днів з дня проголошення рішення через Богородчанський районний суд, а відповідачу - з дня отримання його копії.

Головуюча Круль І.В.