УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів:Ізмайлової Т. Л., Карпенко С.О.,
Наумчука М.І., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування збитків, завданих злочином, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_7, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 травня 2012 року ОСОБА_6, керуючи автомобілем «Рено Трафік», д. н. з. НОМЕР_1, на площі Різні у м. Львові у напрямку до пр. В. Чорновола, будинку № 13, порушив Правила дорожнього руху України та здійснив на нього наїзд на пішоходному переході. Внаслідок наїзду на нього транспортним засобом йому були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, а сам водій - відповідач ОСОБА_6 місце дорожньо-транспортної пригоди залишив. Вироком Галицького районного суд м. Львова від 03 квітня 2013 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов про відшкодування збитків, завданих внаслідок скоєння злочину у кримінальній справі не розглядався.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 21 травня 2012 року по 08 червня 2012 року, у зв'язку з чим ними були витрачені грошові кошти в сумі 4 589,41 грн. Після повернення додому у м. Братіславу він пройшов курс лікування, витративши грошові кошти у розмірі 1 018,47 Євро.

Також, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 116 від 24 вересня 2014 року травма, яку він отримав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, призвела до стійкої втрати ним професійної працездатності, що складає 60%.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, позивач працював у ТОВ «Полі-Сервіс Д.К.А.» (м. Братіслава, Словаччина) на посаді комерційного директора спілки із заробітною платою у розмірі 980,00 євро на місяць, тому на його користь підлягає стягненню стійка втрата працездатності в розмірі 13 401,45 грн щомісячно.

Крім того, оскільки позивач у період з 01 червня 2012 року по 01 червня 2014 року мав бути працевлаштованим у ТОВ «Ост-Вест» (м. Братіслава, Республіка Словаччина) на посаді водія-механіка вантажних автомобілів з місцем виконання роботи в Словацькій республіці та країнах Європейського Союзу, що підтверджується угодою про майбутню трудову угоду від 16 січня 2012 року, згідно з якою його заробітна плата мала складати 1 000,00 Євро, а тому позивач втратив дохід (упущену вигоду) у розмірі 24 000,00 Євро, що еквівалентно 692 880,00 грн.

Внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із ушкодженням здоров'я та яку він оцінює в 574 850 грн.

За таких обставин та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив: стягнути з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в межах суми страхового ліміту, на його користь: витрати пов'язані з лікуванням в сумі 4 589,41 грн; відшкодування втрат стійкої працездатності щомісячно в розмірі 13 401,45 грн протягом 6 місяців та 28 днів до моменту відновлення працездатності позивача; компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 2 550,00 грн; стягнути з ОСОБА_6 на його користь витрати пов'язані з лікуванням у розмірі 29 403,23 грн; відшкодування втрати стійкої працездатності щомісячно в розмірі 13 401,45 грн через 6 місяців та 28 календарних днів після виплати свого ліміту відповідальності ВАТ HACK«Оранта» до відновлення працездатності позивача; завдані збитки (упущену вигоду) в розмірі 692 880,00 грн; компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 574 850,00 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_5 4 589 грн 41 коп. витрат, пов'язаних із лікуванням; 13 401 грн 45 коп. - відшкодування стійкої втрати працездатності щомісячно протягом 6 місяців і 28 днів до моменту відновлення працездатності ОСОБА_5 та 2 550 грн моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 29 403 грн 23 коп. витрат, пов'язаних із лікуванням та 12 450 грн моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5, не погоджуючись із рішення судів попередніх інстанцій просить їх скасувати в частині відмови в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зазначених вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди було визнано ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», а тому понесені позивачем витрати на лікування та придбання медичних препаратів повинні бути відшкодовані ПАТ НАСК «Оранта» у сумі 4 589,41 грн та ОСОБА_6 у сумі 1 018,47 євро, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 29 403,23 грн.

Також суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про те, що відповідно до вимог ст. ст. 1195, 1197 ЦК України та ст. ст. 26.1, 26.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з ПАТ НАСК «Оранта» підлягає стягненню, в межах ліміту відповідальності, компенсація втрати стійкої працездатності у розмірі 13 401,45 грн щомісячно протягом 6 місяців 28 днів до моменту відновлення його працездатності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації втрати стійкої працездатності з ОСОБА_6 у розмірі 13 401,45 грн щомісячно через 6 місяців 28 днів після виплати свого ліміту відповідальності ПАТ НАСК «Оранта» до відновлення працездатності потерпілого, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд виходив із того, що сплата у майбутньому відповідачем ОСОБА_6 щомісячних платежів компенсації втрати стійкої працездатності не передбачено чинним законодавством, а також із того, що позивачем не доведено того, що втрата працездатності набула необоротного характеру та спричинить у майбутньому неможливість позивача здійснювати різного роду трудову діяльність.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки копія угоди, укладена 16 січня 2012 року між ОСОБА_9 та ТОВ «Ост-Вест» про майбутню трудову угоду не підтверджує факт працевлаштування позивача на вказаному підприємстві та не гарантує отримання фіксованого доходу в майбутньому.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, враховуючи ступінь втрати ним професійної працездатності, глибини фізичних і душевних страждань, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості, а тому на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 15 000,00 грн.

Колегія погоджується з такими висновками судів з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 травня 2012 року о 20-00 год. на площі Різні, 13 у м. Львів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Рено-Трафік, д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та ОСОБА_5, як пішохода, в результаті якої останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 09 серпня 2012 року.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_6, що підтверджується вироком Галицького районного суду м. Львова від 03 квітня 2013 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта».

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частинами 1 та 3 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку.

До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Відповідно до ст. ст. 22.1, 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерплого.

Згідно із ст. ст. 26.1, 26 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов'язкового виду страхування. Страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності, виплачується не рідше одного разу на місяць до відновлення працездатності.

Частиною 1 статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно довідки Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 24 травня 2013 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у 2-травматологічному відділенні у період з 21 травня 2012 року по 08 червня 2012 року, з діагнозом: закритий двокісточковий перелом правої гомілки зі зміщенням з підвивихом стопи назовні; глибокий некроз шкіри правої гомілки. Після виписки пацієнт потребував подальшого лікування з причин гранульованої рани та підвивиху стопи назовні.

ОСОБА_5, в процесі лікування у м. Львові, а в подальшому і за місцем проживання у Словаччині, були витрачені грошові кошти у м. Львові в сумі 4 589,41 грн, а в Словаччині - 1 018,47 євро, що підтверджується копіями відповідних рахунків та квитанцій.

Вирішуючи даний спір в частині відшкодування витрат на лікування, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що з ПАТ НАСК «Оранта» підлягає стягненню сума грошових коштів, яка була витрачена позивачем на лікування у м. Львові в сумі 4 589,41 грн, а з ОСОБА_6 решта витрачених коштів в сумі 1 018,47 євро, пов'язаних із лікуванням у Словаччині. При цьому, судами було правильно зазначено, що оскільки лікування позивача за місцем свого постійного проживання у м. Братіслава не було узгоджено із страховиком, як це передбачено ст. 24. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому такі витрати підлягають стягненню з винної особи.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 116 від 24 вересня 2014 року, ОСОБА_5 у травні 2012 року отримав травму правої ноги у вигляді закритого двокісточкового перелому правої гомілки зі зміщенням і підвивихом стопи назовні, глибокого некрозу шкіри правої гомілки. Згідно наказу № 420 МОЗ України від 05 червня 2012 року по наслідкам перенесеної травми правої ноги стійка втрата професійної працездатності складає 60%.

Позивач ОСОБА_5 на момент дорожньо-транспортної пригоди у період з 01 грудня 2011 року до 02 липня 2012 року працював у ТОВ «Полі-Сервіс Д.К.А.» (м. Братіслава, Словаччина) на посаді комерційного директора спілки, що підтверджується копією трудової угоди, укладеної між ТОВ «Полі-Сервіс Д.К.А.» та ОСОБА_5 від 01 листопада 2011 року та довідкою про заробітну плату, з якої вбачається, що заробітна плата ОСОБА_5 під час трудових відносин становила 980,00 євро.

Крім того, згідно довідки Компанії з соціального страхування від 15 грудня 2014 року ОСОБА_5 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 120 євро щомісячно.

Судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що вказана сума має бути врахована при визначенні розміру відшкодування, пов'язаного із стійкою втратою працездатності позивача у відповідності до положень ст. 26.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 02 березня 2012 року передбачено ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, завдану життю та здоров'ю потерпілого у розмірі 100 000,00 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановивши та належно перевіривши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, стягнення збитків, пов'язаних із понесенням позивачем витрат лікування та придбання медичних препаратів, а також стягнення компенсації втрати стійкої працездатності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлені та належно перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів та зводяться до переоцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в інтересах якої діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

Г.І. Мостова