Справа № 461/3910/16 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/5694/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Берези В.І., Бойко С.М.,

секретар - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, позивача - ОСОБА_3,

представника ЛДУВС - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою третьої особи ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту Житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання ордера на житлове приміщення недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 в червні 2016 року звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту Житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання ордера на житлове приміщення недійсним.

В порядку забезпечення позову просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом встановлення заборони ОСОБА_5 та членам його сімї здійснювати відчуження житлового приміщення, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кривоноса, 3б/5. В обґрунтування заяви покликається на те, що невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до відчуження житлового приміщення, що не уможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Вирішено з метою забезпечення позову ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту Житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання ордера на житлове приміщення недійсним, вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_5 та членам його сімї здійснювати відчуження житлового приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року оскаржив ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції грубо порушив вимоги закону, а тому така підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2014 року, яке залишено Апеляційним судом Львівської області без змін, з якого вбачається, що дана справа є аналогічною, має місце той самий предмет спору. Крім того, позивач практично повторно подав одну і ту ж заяву про забезпечення позову з приводу житла, яке ніколи не належало позивачу. Вважає, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2014 року має преюдиційне значення для даного судового спору. Крім того, судом не досліджено, чи дійсно існує спір між сторонами, чи порушено право позивача, а також відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з»явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За приписами ст. 151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частина 1 ст. 152 ЦПК України передбачає види забезпечення позову. Згідно із ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, ніж ті, що передбачені ч. 1 цієї статті. Частина 3 вказаної статті передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся у Галицький районний суд м.Львова з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту Житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання ордера на житлове приміщення недійсним.

В подальшому позовні вимоги було уточнено, а саме, ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом вже до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6»яна Анатолійовича, ОСОБА_7, третіх осіб: Львівського державного університету внутрішніх справ, Управління Державної реєстрації Львівської міської ради, органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації міста Львова про визнання недійсними ордера і свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію і запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання за ним і членами його сім»ї права власності на квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є квартира АДРЕСА_2, відносно якої позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_8 та членам його сім»ї здійснювати відчуження такої. У позовних вимогах позивач ОСОБА_3 посилається на те, що саме він повинен був отримати дану квартиру, оскільки з 02 січня 2004 року по 31 серпня 2014 року працював у Львівському державному університеті внутрішніх справ. З 30 вересня 2005 року перебуває на квартирному обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов у Львівській міській раді та у відповідності до приписів ст. 55 ЗУ «Про освіту» має право на забезпечення житлом у першочерговому порядку як науково - педагогічний працівник. Натомість, квартиру АДРЕСА_2 отримав заступник начальника відділу кадрового забезпечення Львівського державного університету внутрішніх справ, підполковник міліції ОСОБА_5 Первинно була заявлена лише одна позовна вимога про визнання ордера недійсним у зв»язку із неможливість через скрутний матеріальних стан оплатити судовий збір. Однак, в подальшому було змінено предмет спору. В уточнених позовних вимогах просить визнати за ним на членами його сім»ї право спільної сумісної власності на цю квартиру.

В суді апеляційної інстанції надав доказ про розміщення оголошення про продаж спірної квартири.

А відтак, колегія суду приходить до висновку, що оскільки між сторонами дійсно виник спір, який на даний час в судовому порядку не вирішено по суті, предметом спору є квартира, яку і просять в порядку забезпечення позову заборонити відчужувати, позивачем обґрунтовано допускається, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його прав та законних інтересів, і з врахуванням того, що вид забезпечення позову, запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову, є відповідним та співмірним заявленим, на даний час, позивачем позовним вимогам, заява підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 2 п.1, 312 п. 1 ч.1, 313, 314 ч.1 п. 4, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що в силу вимог ст. 324 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Береза В.І. Бойко С.М.