Провадження 2/225/223/2016
Справа № 225/6737/15 ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( вмотивоване)

12 березня 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі: судді - Пискунова В.І. при секретарі Голубової О.О. за участю представника позивача - ОСОБА_1 відповідача - ОСОБА_2, розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 «Про стягнення заборгованості за договором позики»,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому ставить питання про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 10500 гр.,моральної шкоди -2000 гр. та судових витрат.

Свої позовні вимоги позивач аргументує тим, що в лютому 2010 року відповідачка ОСОБА_2 отримала у позику від неї грошові кошти у сумі 10500 гр., які зобовязалась повернути 10 червня 2010 року та про що була складена письмова розписка.

До теперішнього часу у порушення взятих договірних зобовязань відповідачка позику не повернула добровільно.

Даний спір було розглянуто судом і у позові рішенням Дзержинського міського суду від 11 січня 2013 року було відмовлено ,а ухвалою того ж суду від 25 листопада 2015 року відмовлено у скасуванні даного рішення за ново виявленими обставинами оскільки вона знайшла та надала суду оригінал розписки від 10 червня 2010 року про отримання відповідачкою 10500 гр.

Тому з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми позивачка просить стягнути із відповідачки 24436 гр.34 коп.,2000 гр. у відшкодування завданої моральної шкоди та понесенні судові витрати у розмірі 487 гр.20 коп.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, наполягаючи на задоволенні позову.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала оскільки згідно наданої розписки вона отримала від ОСОБА_3 лише 3000 гр. , а 7500 гр. ,котрі належать брату-Андрієвському О.А. їй були передані позивачкою . Вона отримані кошти повинна була повернути 10 червня 2010 року. Разом з тим брату ОСОБА_4 нею були повернуті 7500 гр. при оформленні останнім договору купівлі квартири 14 вересня 2010 року. Залишок у 3000 гр. вона провела взаємозаліком при купівлі автомобіля у її сина сином позивачки.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності з вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з пояснень представника позивача та відповідача, матеріалів справи між позивачем і відповідачем було укладено договір позики від 10 червня 2010 року, про що відповідачка ОСОБА_2 надала письмову розписку позивачки ОСОБА_3 Відповідачка забов*язана була повернути 10500 гр. позивачу 10 червня 2010 року. Питань про відшкодування індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми сторонами в той час не обговорювалось.

Даний спір був предметом судового розгляду та рішенням Дзержинського міського суду від 11 січня 2010 року відмовлено у позові у зв*язку із відсутністю оригіналу розписки від 10 червня 2010 року.

У подальшому позивачка ОСОБА_3 ,надавши оригінал розписки ,поставила питання про скасування даного рішення суду за ново виявленими обставинами. Ухвалою Дзержинського міського суду від 25 листопада 2015 року їй було відмовлено. Дані судові рішення ОСОБА_3 не оскаржувала в апеляційному порядку.

( а.спр.4-5)

Судом були досліджені матеріали цивільних справ за № 2/225/85/2013 та № 8/225/7/2015 та прослухана аудіо запис судових засідань. При цьому позиція сторін була аналогічною .

Слід також зазначити,що позивач у даному судовому засіданні дещо змінив свої вимоги. Посилаючись на оригінал наданої розписки від 10 червня 2010 року, наполягає на стягненні із відповідачки крім 10500 гр. також відшкодувати із встановленої суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3 % річних від простроченої суми. Усього підлягає стягненню ,як вважає позивачка, 22436 гр.34 коп.

Суд аналізуючи такі вимоги ОСОБА_3 зазначає наступне.

Згідно наданого позивачем оригіналу розписки (договору позики) .отримавши від ОСОБА_3 10 червня 2010 року 10500 гр.,відповідачка ОСОБА_2 повинна була у той же день,тобто 10 червня 2010 року повернути їй вказану суму повністю.

Такі умови договору позики вступають у протиріччя із діючим законодавством та унеможливлюють реального їх дотримання.

Згідно ст.ст.256-257 ЦК України позовна давність являється строком,в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ,і загальна позовна давність складається терміном у три роки.

Як вбачається з вини позивачки ,котра не змогла у встановлений законодавством трьохрічний строк надати суду оригінал розписки по даному договору позики ,був без поважних причин пропущений строк позовної давності.

У розписки не були зазначені умови сплати 3% річних та інші виплати у зв*язку із прос рочки виконання грошових забов*язань.

Однак у відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник,котрий прострочив виконання грошових забов*язань за вимогою кредитора повинен сплатити суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ,а також 3 % річних від простроченої суми.

Як вбачається з вини позивачки ,котра не змогла у встановлений законодавством трьохрічний строк надати суду оригінал розписки по даному договору позики ,був без поважних причин пропущений строк позовної давності.Тому у позові треба відмовити.

Крім того,згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли на її відшкодовування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках ,передбачених ст.ст.280,611,1167,1168 ЦК України,а також іншими нормами законодавства,які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки встановлено,що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних забов*язань,а договором позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди ,то у позові в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 256-257,264,625,1046-1049,1167 ЦК

України,ст.ст.10-11,58-60,88,212 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 «Про стягнення заборгованості за договором позики»- ВІДМОВИТИ.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів із дня виготовлення повного рішення,тобто із 14 березня 2016 року.

Суддя :