АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/4200/2016 Головуючий у 1-й інстанці - Зарицька Ю.Л.
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого-Барановської Л.В.

Суддів-Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання правочинів удаваними.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року позивачка ОСОБА_8 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 25.05.2012 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір № 609 купівлі-продажу нежилих приміщень, згідно якого позивачка продала, а відповідач купила нежилі приміщенні № 11, № 14, № 16, №17 (в літ.А), загальною площею 102,90 м.кв, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

23.05.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 був укладений договір №602 купівлі-продажу нежилих приміщень, згідно якого позивач продала, а відповідач купила нежитлове приміщення (склад, магазин) загальною площею 11,60 м.кв, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_8 вказала, що сторони підписали оспорюванні договори, усвідомлюючи відсутність реального наміру позивачки передавати право власності, а відповідачки прийняти у власність спірне нерухоме майно, зазначені договори були укладені з метою приховати інші угоди, а саме договори управління нерухомим майном.

Позивачка ОСОБА_8 також зазначила, що їй стало відомо, що відповідачка подарувала нежилі приміщення, а саме: № 11, № 14, № 16, №17 (в літ.А), загальною площею 102,90 м.кв, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 своєму батькові ОСОБА_9, якому було відомо, що зазначені нежитлові приміщення перебували в управлінні його дочки ОСОБА_5 Такими діями ОСОБА_5 здійснила розпорядження нерухомим майном, на яке не мала права власності, чим позбавила права власності законного власника.

Крім того, ОСОБА_8 зазначила, що вказане спірне нерухоме майно вона придбала в інтересах та за гроші, які були їй надані ОСОБА_10, фактично позивачка була управителем зазначеного майна, саме коли вона вже не мала можливості управляти ним, стало питання про передачу в управління нерухомого майна іншій особі. Окрім цього, фактичного розрахунку за договорами купівлі-продажу нерухомого майна не було, відповідачка не передавала грошові кошти ОСОБА_8 за спірне нерухоме майно.

З огляду на вищевикладене та у зв'язку із заявою представника ОСОБА_8 про уточнення позовних вимог, позивачка просила визнати удаваним договір № 609 від 25.05.2012 року купівлі-продажу нежилих приміщень № 11, № 14, №16, №17 (в літ.А), загальною площею 102,90 м.кв, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та договір № 602 від 23.05.2012 купівлі-продажу нежитлове приміщення (склад, магазин) загальною площею 11,60 м.кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 з метою приховати договори управління нерухомим майном.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року позов ОСОБА_8 задоволено.

Визнано договір № 609 від 25.05.2012 року купівлі-продажу нежилих приміщень № 11, № 14, № 16, №17 (в літ.А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 102,90 кв.м. удаваним.

Визнано договір № 602 від 23.05.2012 року купівлі-продажу нежитлового приміщення (склад, магазин) загальною площею 11,60 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 удаваним.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_5 та представник ОСОБА_6 і ОСОБА_7 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_8 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з'ясував обставини справи.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 і ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.05.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень (склад, магазин) в житловому будинку літ. А, загальною площею 11,60 м.кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та сплатив ціну визначену цим договором.

25.05.2012 року сторони уклали договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив нежилі приміщення № 11, № 14, № 16, №17 (в літ.А), загальною площею 102,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та сплатив ціну визначену цим договором.

Згідно витягу КП КМБТІ про державну реєстрацію прав від 05.06.2012 вбачається, що нежилі приміщення № 11, № 14, № 16, №17 (в літ.А), загальною площею 102,90 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належать ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 609 від 25.05.2012 року.

Крім того, відповідно до витягу Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації Про державну реєстрацію прав від 12.06.2012 року, нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, належать на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2012 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомості від 30.10.2015 року, нежилі приміщення № 11, № 14, № 16, №17 (в літ.А), загальною площею 102,9 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 та ОСОБА_6 по Ѕ частці на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2015 року, а нежитлове приміщення (склад, магазин) в житловому будинку літ.А загальною площею 11,60 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2012 року.

Відповідно до квитанцій від 24.03.2014р. та 17.09.2014р., рахунку-фактури від 11.07.2014р. та 20.08.2014р. сплата за комунальні послуги та водопостачання за адресою: АДРЕСА_3 в кінці 2014 здійснювалась ОСОБА_5 на підставі договору від 25.05.2013 року, а оплату за електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 в 2013р. - на початку 2014 року здійснювала ОСОБА_8 на підставі договору від 09.10.2009 року

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 в повному обсязі, суд першої інстанції врахував те, що хоча між сторонами і був укладений договір купівлі-продажу , однак позивачка ОСОБА_8 продовжувала себе рахувати власником та несла витрати по утриманню майна, а тому правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та фактично між сторонами було укладено договір з метою приховати договори управління нерухомим майном.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У відповідності до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фактичного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що укладені договори між сторонами були укладені з метою приховати договори управління нерухомим майном, а тому договори № 609 від 25.05.2012 року та № 602 від 23.05.2012 року мають бути визнані удаваними правочинами.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд повно і всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відхилити, рішення Подільського районного суду м. Києва від 22.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді