АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/835/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1020/16Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування про надання кредиту.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Позивач 28 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 69243,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування №ВlаЖГА00050879. Згідно даного договору Банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 15000 гривень з кінцевим терміном повернення до 08.07.2014 року. Будь-які платежі відповідно до договору відповідачем були припинені з 09 листопада 2012 року, внаслідок чого станом на 12.08.2015 року утворилася заборгованість за кредитом на суму 69243 грн. 19 коп., яка складається з наступного: 7518,02 грн. прострочене тіло кредиту; 3110,19 грн. - відсотки; 5250,00 грн. прострочена комісія за РО; 53364,98 грн. - плата за пропуск платежів (пеня), яку позивач просив стягнути на користь Банку, який перебуває в стані ліквідації.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 рокупозов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за договором банківського обслуговування №ВlаЖГА00050879 від 08.07.2011 року в розмірі: тіло кредиту - 7518,02 грн., заборгованість за відсотками 3110,19 грн., 5250,00 грн. комісія за управління кредитом, плату за пропуск платежів ( пеню) 15878,21 грн., а разом 31756,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 317,56 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду змінити в частині стягнення заборгованості по пені, зменшивши суду пені, яка підлягає стягненню до 1000 грн. та пропорційно зменшивши судові витрати. Посилається на те, що при ухваленні рішення судом дана неправильна оцінка встановленим обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права. Вказує, що судом безпідставно не було вирішено питання стягнення пені в межах річного строку позовної давності, про застосування якого відповідач просив, подавши письмову заяву. Також вважає, що суд повинен був вирішувати питання про зменшення розміру пені відповідно до ст. 551 ЦК України після застосування строку спеціальної позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Предметом оскарження є часткове задоволення позовної вимог про стягнення пені, а тому рішення суду переглядається лише в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідач визнав пред'явлені позовні вимоги в частині стягнення тілу кредиту, відсотків та комісії за управління кредитом, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується розміру пені, яка підлягає стягненню, то місцевий суд застосувавши правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшивши розмір пені до загального розміру заборгованості, прийшов до висновку про недоцільність задоволення поданої до суду заяви відповідача про застосування спеціального строку позовної давності.

Колегія суддів в повній мірі не погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування №ВlаЖГА00050879. Згідно даного договору Банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 15000 гривень з кінцевим терміном повернення до 08.07.2014 року.

Відповідно до умов Договору за користування кредитними коштами встановлена процентна ставка в розмірі 15 % річних.

Порядок виконання боргових зобов'язань визначений п. 2.5. Договору. Погашення кредиту здійснюється відповідно до Графіку погашення заборгованості по кредиту щомісячними платежами не пізніше 8 числа кожного місяця.

У випадку прострочення Позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління Кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 Спеціальної частини договору (п.4.3. Договору).

Відповідно до пунктів 8, 9 Спеціальної частини Договору у разі порушень умов Договору відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 0,50% за кожен день прострочення від суми невиконаних грошових зобов'язань та штраф у розмірі 25% від суми кредиту. Комісія за управління кредитом становить 1,75% від суми кредиту (п. 4 спеціальної частини Договору).

Чергові платежі відповідно до договору відповідачем були припинені з 09 листопада 2012 року, внаслідок чого згідно розрахунку позивача утворилася заборгованість за кредитом станом на 12.08.2015 року в розмірі 69243 грн. 19 коп., яка складається з наступного: 7518,02 грн. прострочене тіло кредиту; 3110,19 грн. - відсотки; 5250,00 грн. прострочена комісія за РО; 53364,98 грн. - плата за пропуск платежів (пеня).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526, 530 ЦК України.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (постанови ВСУ від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14).

Місцевий суд, в порушення вимог закону не вирішив питання застосування наслідків спливу спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені відповідно до поданої відповідачем заяви та не врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2012 року у справі № 6-101цс12, відповідно до якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції.

Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони (правова позиція ВСУ № 6-25цс15 від 18.03.2015р.).

Колегія суддів вважає, що, висновки суду першої інстанції про недоцільність застосування по справі строків позовної давності, про які заявлено представником відповідача, оскільки розрахунок пені судом здійснено з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, грубо порушують норми як процесуального права щодо закріплених принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, так і норми матеріального права. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів.

Враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку спеціальної позовної давності, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

З позовом до суду позивач звернувся 28 серпня 2015 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 12.08.2015 року.

Враховуючи дані обставини, колегія суддів вважає, що пеня повинна бути стягнута за період 12 місяців, що передує зверненню до суду, тобто з 28 серпня 2014 року та 12 серпня 2015 року (з врахуванням меж пред'явлених вимог).

При цьому, розрахунки пені, наведені позивачем не відповідають методиці її нарахування, а тому не беруться до уваги. Таким чином, колегія суддів вважає, що розрахунки пені проведені особисто позивачем не можуть бути покладені в основу рішення, оскільки він не являється фахівцем, висновки якого можуть бути оцінені судом як належні та допустимі докази у справі щодо розміру наявної заборгованості по пені.

На вимогу апеляційного суду позивачем надано помісячний розрахунок нарахованої пені по спірному кредитному договору (а.с.195-196, 208-209).

Обраховуючи розмір нарахованої пені за період з 28.08.2014 року по 08.09.2014 рік, колегія суддів виходить з наступних розрахунків.

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що з 09.08.2014 року по 08.09.2014 року нараховано пеню в сумі 2269,27 грн. за 31 день. Таким чином, розмір пені за 1 день в цей період становить 73,20 грн. (2269,27:31=73,20). Починаючи з 28.08.2014 року по 08.09.2014 рік період становить 12 днів. Тому, розмір пені за період з 28.08.2014р. по 08.09.2014р. становить 878,40 грн. (73,20х12=878,40).

Окрім того, колегія суддів ставить під сумнів розмір пені, визначений в наданому розрахунку (а.с.195-196,208-209), за період з 09.08.2015 року по 12.08.2015 рік (за 4 дня). Так, із вказаного розрахунку вбачається, що за 4 дні була нарахована пеня в сумі 2760,44 грн., що перевищує розмір пені (2351,18 грн.) за період з 09.07.2015р. по 08.08.2015р. (31 день). А тому, колегія суддів бере за основу надані позивачем попередні розрахунки пені у вказаний період з 09.08.2015р. по 12.08.2015р. (а.с.133) відповідно до яких пеня нарахована в сумі 710,53 грн.

Враховуючи вище викладене та підсумовуючи пеню, нараховану в період з 28.08.2014 року по 12.08.2015 року, колегія суддів вважає, що її розмір становить 26971,02 грн. (878,40+2282,90+2224,27+2312,98+2251,53+2342,12+2354,34+2141,32+2384,90+

2322,98+2413,57+2351,18+710,53=26971,02).

Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності зменшення розміру пені до 1000 грн., так як позивач не працює та не має постійних джерел доходу, колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними наявністю беззаперечних підстав для такого зменшення, враховуючи визнаний розмір кредитної заборгованості.

Враховуючи встановлені фактичні обставини по справі, колегія суддів приходить до висновку, що розмір нарахованої пені 26971,02 грн. (в межах 12 місяців) значно перевищує розмір боргового зобов'язання (15878,21 грн.), а тому вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню до 10000 грн., виходячи із засад розумності і співмірності заборгованості по сплаті пені з врахуванням наявної заборгованості по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом та простроченої комісії.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України розмір судового збору, який необхідно стягнути на користь держави, підлягає обрахуванню виходячи із обсягу задоволених позовних вимог.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині розміру стягнутої пені з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цієї вимоги із зміною визначеного судом розміру загальної суми заборгованості.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року- скасувати в частині стягнутого розміру плати за пропуск платежів (пені), загальної суми заборгованості та стягнутого судового збору на користь держави.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4про стягнення плати за пропуск платежів (пені) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» плату за пропуск платежів (пеню) за договором банківського обслуговування №ВlаЖГА00050879 від 08 липня 2011 року в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Зазначити загальну суму заборгованості, що підлягає стягненню за договором банківського обслуговування №ВlаЖГА00050879 від 08 липня 2011 року в сумі 25878 грн. 21 коп. (двадцять п'ять тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень 21 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 258 грн. 78 коп. (двісті п'ятдесят вісім гривень 78 коп.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) О.В.Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця