Справа № 159/5419/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/611/16 Категорія: 27 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Мудренко Л.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору кредиту № 074/170-ААФ03.16-2 від 06 листопада 2007 року з урахуванням змін, внесених до вказаного договору кредиту додатковими договорами № 1 від 31 березня 2009 року, № 2 від 30 жовтня 2009 року, № 3 від 16 грудня 2009 року відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, покликаючись на неповне з'ясування фактичних обставин справи та порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 цього Кодексу передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2007 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 074/170-ААФ03.16-2 (а.с. 4-9), згідно умов якого банк надає позичальнику у користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 31 398 доларів США зі сплатою 12,55% процентів річних з кінцевим терміном повернення 05 листопада 2014 року для оплати придбаного автомобіля.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставами для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору ОСОБА_2 зазначив, що при укладенні договору кредиту між сторонами, кредитор не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг, в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту, у тому числі про суму та валюту кредиту, а також про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач та щодо методики, яка використовується ПАТ «Укрсоцбанк» для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування ним, що дає підстави для висновку про те, що договір кредиту суперечить вимогам законодавства.

Однак такі доводи позивача спростовуються дослідженими судом доказами та положеннями законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В частині 4 статті 11 даного Закону зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року, тобто за тиждень до укладення кредитного договору, на виконання вимог Постанови Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року банком було письмово повідомлено позичальника ОСОБА_2 про: умови кредитування; документи, які необхідні для оформлення кредиту на купівлю автомобіля; додаткові обов'язкові затрати позичальника, які оплачуються на користь третіх осіб; розрахунково-касове обслуговування; орієнтовну сукупну вартість; переваги і недоліки пропонованих графіків, про що свідчить його підпис в зазначеному повідомленні.

Таким чином, перед укладенням сторонами кредитного договору відповідач у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі усю необхідну інформацію, передбачену частинами 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

При укладені договору про надання споживчого кредиту сторони узгодили всі його істотні умови. У договорі вказана сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядку плати за кредит, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

На час укладення кредитного договору позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору.

Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної статті, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст. 15 та 23 цього Закону. Тобто споживач має право на відшкодування завданих такими діями збитків, однак закон не передбачає можливості визнання недійсними у даному випадку кредитного договору.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_2 не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, після його підписання не скористався своїм правом відмовитись від договору, тривалий час сплачуючи заборгованість по кредиту.

Судом не встановлено порушення прав та інтересів позивача і ним не доведено, що укладений договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів».

Виходячи з викладеного, давши вірну оцінку обставинам справи, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Покликання позивача в апеляційній скарзі, на те що банк не надав йому, як споживачу, інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено судом першої інстанції така інформація позичальнику була надана 30 жовтня 2007 року (а.с. 69). Укладений сторонами кредитний договір містить всі необхідні умови, передбачені законодавством для даного виду договорів, і за своїм змістом в повній мірі відповідає вимогам ст. 628 ЦК України та п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг».

Отже доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді