Справа №489/1494/16-ц 04.10.2016 04.10.2016 04.10.2016
Справа № 489/1494/16-ц
Провадження № 22ц/784/2195/16 Головуючий в першій інстанції Губницький Д.Г.
Категорія 66 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2016 року по справі за заявою

ОСОБА_3,

орган опіки та піклування та

Ленінський районний відділ державної міграційної служби України

(далі - відділ держміграційної служби)

про визнання особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИЛА:

29 березня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

Заявниця зазначала, що з 06 липня 2007 року перебувала з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року був розірваний. Від цього шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заочним рішенням того ж суду від 08 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на синів по 800 грн. на кожного щомісячно. Зазначені рішення суду набрали законної сили та відповідачем не оскаржувалися. Вона разом з дітьми зареєстровані та проживають на окупованій території, а саме: АДРЕСА_1. Проте, її мати проживає у м. Миколаєві, а тому відвідувати останню разом з дітьми вона не може, оскільки перетин кордону неповнолітніх без дозволу батьків неможливий, а місце перебування ОСОБА_4 з червня 2014 року невідоме. Крім того, ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності та знаходиться у розшуку.

Посилаючись на вищезазначене заявниця просила заяву задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2016 року заяву ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву в повному обсязі. На думку апелянта рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності, дійшов вірного висновку, що заявницею не доведено безвісна відсутність ОСОБА_4 за зареєстрованим місцем постійного проживання протягом року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до вимог ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Тобто, особа може бути визнана судом безвісно відсутньою лише в разі встановлення наступних обставин: відсутність особи в місці її постійного проживання (за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливості їх одержання усіма доступними способами; закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування такої особи.

Згідно вимог ст. 247 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, з 06 липня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року, яке набрало законної сили 30 червня 2015 року, даний шлюб був розірваний (а.с. 6-7).

Від цього шлюбу у них народилися: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14, 15) на утримання яких заочним рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 по 800 грн. на кожного щомісячно (а.с. 8-9).

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області від 20 липня 2016 року, ОСОБА_4 був зареєстрований в АДРЕСА_2 та 10 квітня 2015 року знятий з реєстрації до АР Крим (а.с. 42). Вказана квартира є власністю матері заявниці.

Із відомостей автоматичних обліків ОДК УІП КП «102» ГУ Національної поліції в Миколаївській області та ДІТ МВС України станом на 20 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, 23 травня 2016 року оголошений у державний розшук за скоєння злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (а.с. 48-49).

Тобто, вбачається свідоме ухилення особи від правосуддя чи слідства та оголошення її у розшук.

Крім того, заявниця, стверджуючі, що востаннє бачила ОСОБА_4 у червні 2014 року, коли він почав скриватися від правоохоронних органів та від служби безпеки ПАТ КБ «Хрещатик», але домовленості про добровільне зняття з реєстрації із квартири матері не було досягнуто, посилалась в суді на те, що ОСОБА_4 знятий з реєстрації нею на підставі виданої ним нотаріально посвідченої довіреності. Проте, вказану довіреність, яка могла б підтвердити дату її видання ОСОБА_4, заявниця суду не надала.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що сам по собі факт не проживання ОСОБА_4 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: В.В. Коломієць

В.І. Темнікова