Справа № 212/6859/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 в складі: головуючого судді Чайкіна І.Б., за участю: секретаря судового засідання Гавеля Ю.О., представника позивача: ОСОБА_2; відповідача: ОСОБА_3; представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста ОСОБА_1, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, вказавши, що з 06 жовтня 2000 року по 09.07.2015 року ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 Під час шлюбу вони придбали сумісне майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, покупцем квартири була зазначена ОСОБА_3, оскільки на той час між сторонами були добрі сімейні стосунки. На даний час ОСОБА_3 не бажає добровільно розділити сумісне майно. Позивач вважає , що він має право на половину майна, оскільки вони придбали квартиру під час шлюбу за сумісні кошти. Тому, просить виділити йому ? частину вказаної квартири.

Заочним рішенням від 26 січня 2016 року позовні вимоги було задоволено.

22 березня 2016 року ухвалою суду заочне рішення було скасовано.

В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка та її представник ОСОБА_4 у судове засідання з'явилися, проти позовних вимог заперечували в повному обсязі посилаючись на наступне: 19 жовтня 2006 року мати відповідачки, ОСОБА_6, як продавець вчинила нотаріальну дію, а саме уклала договір купівлі-продажу квартири, яка належала їй на праві особистої приватної власності та знаходилася за адресою: АДРЕСА_2. Розмір вартості вищезазначеної квартири становила, 60 000 (шістдесят тисяч гривень), що підтверджується довідкою № 274/01-16 від 27.07.2015 року, виданою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 19 жовтня 2006 року, ОСОБА_3, особисто отримала від своєї матері ОСОБА_6, грошові кошти у розмірі 17 000 тисяч гривень для придбання в приватну власність квартири АДРЕСА_3, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів від 19 жовтня 2006 року.

19 жовтня 2006 року, ОСОБА_3, за особисті кошти, які отримала від своєї матері 19 жовтня 2006 року, придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2006 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12251264 від 23 жовтня 2006 року.

Таким чином, вважає, що спірна квартира є особистою власністю відповідача, оскільки придбана за кошти останньої.

Суд встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2000 року, який було розірвано 09 липня 2015 року (а.с.6). В період шлюбу сторони придбали нерухоме майно квартиру , яка розташована за адресою: м. Кривий ріг, АДРЕСА_4, на підставі довідки від 26.01.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна власником квартири значиться ОСОБА_3 (а.с.42-43). Вказана квартира складається з двох кімнат , загальною площею 43,57 кв.м., житлова площа 27,44 кв.м, загальна вартість 9537. (а.с. 42-43). Вказану квартиру сторони придбали відповідно договору купівлі продажу , ВЕС№ 727249, 20.10.2006 року, зареєстрований Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 1-4247 ( а.с.43).

19 жовтня 2006 року мати відповідачки, ОСОБА_6, як продавець вчинила нотаріальну дію, а саме уклала договір купівлі-продажу квартири, яка належала їй на праві особистої приватної власності та знаходилася за адресою: АДРЕСА_2. Розмір вартості вищезазначеної квартири становила, 60 000 (шістдесят тисяч гривень), що підтверджується довідкою № 274/01-16 від 27.07.2015 року, виданою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.58)

ОСОБА_3 стверджувала в судовому засіданні, що 19 жовтня 2006 року, , особисто отримала від своєї матері ОСОБА_6, грошові кошти у розмірі 17 000 тисяч гривень для придбання в приватну власність квартири АДРЕСА_3, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів від 19 жовтня 2006 року.19 жовтня 2006 року, ОСОБА_3, за особисті кошти, які отримала від своєї матері 19 жовтня 2006 року, придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2006 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12251264 від 23 жовтня 2006 року.

Проте суд не може погодитись з доводами відповідача, що квартира куплена на її особисті кошти з огляду на наступне:

Надана позивачкою розписка не є передбаченою ч. 2 ст. 1047 ЦК України розпискою позичальника, оскільки не містить в собі суттєвої умови договору позики обовязку позичальника повернути позику.

Відповідачка посилається на те, що зазначені грошові кошти були подаровані особисто їй матірю.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно.

Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається сторонами за договором, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.

Отже, досліджуючи розписки, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

В розписці про отримання грошових коштів від 19 жовтня 2006 року, вказано, що ОСОБА_3, отримала від своєї матері ОСОБА_6, кошти у розмірі 17 000 грн. для придбання квартири АДРЕСА_3 (а.с.59).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснювала, що вказані кошти передала донці. При цьому свідок спочатку пояснила, що надавала валютні кошти (долари США), потім, що гривню. Пояснила, що розписку взяла, для того щоб це було гарантією, що її не виженуть з квартири та в неї будуть кошти на поховання. Свідок ОСОБА_8 лише підтвердила факт продажу свідком ОСОБА_6 квартири, куди пішли кошти за цю квартиру вона не знає.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які посилалась у своїх запереченнях відповідачка, щодо придбання спірної квартири не за спільні кошти подружжя, а за її особисті кошти, оскільки розписка сама по собі не підтверджує факту, що спірна квартира була придбана за вищевказані кошти. До того ж, свідок, ОСОБА_6 та відповідачка не надали чітких і послідовних пояснень в якій все ж таки валюті передавалися кошти (а отже виникають сумніви щодо форми правочину), підстав їх передачи та правовідносин які їх посвідчували.

Крім того, сама ОСОБА_3 не зверталась з позовом про розподіл майна подружжя, або про визнання вказаної квартири її особистою власністю, навпаки, не заперечувала обставину, що Позивач ОСОБА_5 надавав згоду на купівлю спірного майна..

Таким чином, суд вважає встановленим, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимоги, а саме квартира розташована за адресою: АДРЕСА_5 зареєстрована на відповідачеві ОСОБА_3, однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаної квартири до спільної сумісної власності подружжя. Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірна квартира належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Як встановив суд, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3 є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6. Тобто сторони мають право на поділ вищевказаної квартири. За взаємною згодою сторони вказану квартиру не розділили. При поділі квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Між сторонами, позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3, не досягнуто будь-якої згоди на отримання одним з останніх грошової компенсації та попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, оскільки сторонами не досягнуто такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення одного з них до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації. Про те, жоден із сторін не вчинив зазначених дій.

Згідно викладеного, враховуючи те, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності та є неподільною річчю, а відповідно не може бути поділено між сторонами в натурі, відповідно до їх часток, суд вважає визнати ідеальні частки сторін у цьому майні без його реального поділу та залишити майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 708,80 гривень.

На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, керуючись ст. 57, 61, 70, 71 СК України, ст. 365, 372 ЦК України, ст.ст.10,11, 60, 212-215, 224 -226 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності та виділити, ОСОБА_5 (зареєстрованого: 50000, м. Кривий Ріг, вул. Армавірська, 16/35), 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Армавірська, 16/35, яка знаходиться на 4 (четвертому) поверсі 5 ( пяти) поверхового будинку, загальною площею 43,57 кв.м.; житловою площею 27,44 кв.м., кількість кімнат - 2 (дві).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в сумі 708 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11 травня 2016 року.

Суддя: І. Б. Чайкін