Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/844/15 головуючий у 1 інстанції Нікітенко Н.П.
провадження № 22-ц /778/1585/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Осоцького І.І.,

суддів: Кухаря С.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 03.10.2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитно-заставний договір № ZPS0AR10170251 на суму 41 026,50 грн., за яким ОСОБА_3 надав відповідачу кредит у розмірі 41 026,50 грн. на термін до 01.10.2010 року, а відповідач зобов'язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором не виконує.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитом відповідач станом на 24.12.2014р. має заборгованість у розмірі 302 217,12 грн., яка складається з: 35 482,58 грн. - заборгованість за кредитом; 110 039,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15 018,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 141 675,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У звязку з зазначеним ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 302 217,12 грн..

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм законодавства, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п.4 ч.1,ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, якщо не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд безпідставно виходив з того, що сама наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет застави відновлює права кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитно-заставний договір № ZPS0AR10170251 на суму 41 026,50 грн., за яким ОСОБА_3 надав відповідачу кредит у розмірі 41 026,50 грн. на термін до 01.10.2010 року / а.с. 5 /, а відповідач зобов'язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором не виконує.

В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором ПАТ КБ „ПриватБанк і ОСОБА_4 03.10.2005 року уклали договір застави рухомого майна, за яким останній надав Банку в заставу автомобіль ЗАЗ ДАЙВО-13110, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан, реєстраціний номер АР 8904АН, що належить на праві власності ОСОБА_4 / а.с.5 /.

Внаслідок невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, згідно акту від 11.02.2009 року та довідці ПАТ КБ „ПриватБанк від 05.05.2016 року предмет застави 11.02.2009 року був вилучений у позичальника і виставлений на продаж, але покупців на нього знайдено не було, також на вказаний автомобіль з 2007 року накладалися арешти/заборони на відчуження / а.с. 36, 60 /.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року, яке набрало законної сили 24.11.2011 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPS0AR10170251 від 03.10.2010 року в сумі - 134 796,78 грн. звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ЗАЗ ДАЙВО-13110, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан, реєстраціний номер А Р 8904АН, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ „Приватбанк укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органх ДАІ України, а також наділенням ПАТ КБ „ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу / а.с.59 /. Це рішення суду виконанне не було і у ньому обставин витребування предмету застави не встановлювалися.

Нормами ст., ст. 599, 610 ЦК України, які не було застосовано судом першої інстанції, встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За роз'ясненнями п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", - зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.,ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, бо зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.,ст.526,599 ЦК.

Такий же висновок висловлено у правовій позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 6-1206 цс15 від 23.09.2015 року, який відповідно до вимог норм ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Отже наявність рішення суду про звернення стягнення на заставне майно, яке не виконанее, не поновлює права кредитора і не позбавляє права останнього на звернення до суду із позовом з використанням іншого способу захисту порушеного права.

Разом з тим за змістом ч.4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку ( ч.1 ст. 613 ЦК України).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч.2 ст. 613 ЦК України ).

Отже, факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами п.,п. 4.6.4, 4.6.5 укладеного між сторонами кредитно-заставного договору, породжує для кредитора обовязок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку. Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Саме такий висновок висловлено у правовій позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 6-2387цс15 від 06.04.2016 року, який відповідно до вимог норм ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Тобто, нарахування після витребування предмету застави процентів за кредитно-заставним договором при ухиленні кредитора від реалізації предмета застави і неможливість вчинити боржникові аналогічної дії, спрямовані на задоволення вимог заставодержателя, має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобовязання, та призводить до прострочення кредитора.

При цьому слід керуватися і нормами ст. 616 ЦК України, якими передбачено, що суд зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, в тому числі і якщо кредитор не вжив заходів щодо зменшенню збитків.

За відсутності даних про звернення позивача з вимогами про зняття арешту з заставного майна згідно норм ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження, неможливо вважати, що накладенням арешту/заборони відчуження на це майно іншими стягувачами, ОСОБА_3 не мав можливості реалізації заставного майна, яке ним отримано від позичальника кредитних коштів - 11.02.2009 року.

Таким чином, рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованості за кредитним договором № ZPS0AR10170251 від 03.10.2005 року у розмірі 60 648,78 грн., яка виникла за розрахунком Банку станом на 23.02.2009 року(часу витребування предмету застави) і складається з: - 35 482,58 грн. заборгованості по кредиту, - 8 867,37 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, - 1 279,89 грн. заборгованості з пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, - 15 018,94 заборгованості з комісії за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору згідно ст. 88 ЦПК України у розмірі пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: - 1 332,77грн.( 60 648,78 / 302 217,12 * 100% = 21% ) / а.с. 1, 43 /.

В задоволенні інших позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк у цій справі, які не відповідають вищевказаним вимогам норм матеріального права, слід відмовити.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року у цій справі скасувати і ухвалити нове наступного змісту:

„Позов ПАТ КБ „ПриватБанк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № ZPS0AR10170251 від 03.10.2005 року у розмірі 60 648,78 грн., яка виникла станом на 23.02.2009 року і складається з 35 482,58 грн. заборгованості по кредиту, 8 867,37 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1 279,89 грн. заборгованості з пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, 15 018,94 заборгованості з комісії за користування кредитом, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 332,77 грн..

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: