____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7412/16-ц
Провадження № 2/520/3775/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24.06.2016 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 22 вересня 2006 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №358 від 22.09.2006 року; стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частки з усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, а саме до 05.12.2026 року; стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частки з усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, а саме до 23.04.2025 року.

У позовній заяві позивачка в обґрунтування вимог посилається на те, що 22.09.2006 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2, який було зареєстровано першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 358. Від спільного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вони жили кожен своїм життям і не намагалися перейнятися проблемами іншого, зараз подружні стосунки у них не складаються, в них не має спільних інтересів, почуття любові остигли, вони не мають бажання бути разом. Позивач стверджує. що вони не ведуть спільне господарство та шлюбно-сімейні відносини фактично припинені. Позивачка переконалася, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечитиме її інтересам та інтересам дітей. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, поновлення їх сімейних стосунків також. У зв'язку з чим не має підстав для вживання заходів до примирення подружжя. Таким чином, вона бажає розірвати шлюб з відповідачем. Крім того, позивач стверджує, що відповідач не надає матеріальну допомогу їх дітям, незважаючи на те, що він працездатний та має реальну можливість виплачувати аліменти. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не було укладено. Діти проживають разом з позивачем, вона самостійно займається їх вихованням, культурним та духовним розвитком. У урахуванням викладеного, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні частково заперечив щодо задоволено позовних вимог, надав пояснення, що проти розірвання шлюбу не заперечує, в цій частині позовні вимоги визнає, щодо стягнення з нього аліментів заперечив, щодо заявленої позивачем суми стягнення у розмірі по 1/3 частці від його доходу на кожну дитину щомісячно, зазначив, що згоден на виплату аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно на двох дітей.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 22 вересня 2006 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №358 від 22.09.2006 року.

За час шлюбу сторони мають малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов ОСОБА_1 в частині про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивачем не надано до суду доказів чи працевлаштований відповідач чи ні та про розмір доходів відповідача.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обовязків щодо дитини.

При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, та вважає законним і справедливим стягнення з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частки одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 24.06.2016 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 05.12.2026 року, та на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі ? частки одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 24.06.2016 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 23.04.2025 року.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу у розмірі 551 гривня 20 копійок, а також стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів в сумі 551 гривня 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182 СК України, суд,

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між Бабак (дошлюбне прізвище Борщ) ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрований 22 вересня 2006 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №358 від 22.09.2006 року.

Шлюб між Бабак (дошлюбне прізвище Борщ) ОСОБА_5 та ОСОБА_2, вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Позивачеві ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Борщ) ОСОБА_5 залишити прізвище «Бабак».

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частки одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 24.06.2016 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 05.12.2026 року.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі ? частки одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду, а саме з 24.06.2016 року, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 23.04.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в дохід держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.