Справа № 462/2977/13 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/3324/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус&nbsp; В.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар - Симець В.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

встановила:

заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року вказаний позов задоволено. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 114 грн. 70 коп. судового збору.

Ухвалою цього ж суду від 30 березня 2016 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2016 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу ОСОБА_2 у задоволені вимог, посилаючись на те, що таке прийняте в порушення норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, заявник зазначає, що він з причин недружніх стосунків, які склалися з чоловіком сестри - власника будинку, припинив сімейні відносини з власником будинку, однак це не позбавляє його, як колишнього власника сім'ї, права користування займаним приміщенням в будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 9 ЖК передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Встановлено, що в квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом надання йому ключів від хвіртки на подвір'я та дверей житлового будинку АДРЕСА_1

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду (а.с.179).

В травні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом та з урахуванням уточненням вимог просили визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ОСОБА_2 є власником спірного будинку на підстав договору довічного утримання від 17.12.2003 року, укладеного із ОСОБА_7 До моменту набуття ОСОБА_2 права власності на цю квартиру відповідач, як член сім'ї попереднього власника, був зареєстрований у цьому будинку. Посилаючись на те, що реєстрація ОСОБА_5 у спірному будинку позбавляє їх права повною мірою здійснювати правомочності власника, просили визнати відповідача таким, що втратив право на користування будинком.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_8, на підставі договору довічного утримання від 17 грудня 2003 року, належить на праві власності будинок АДРЕСА_1 (а.с.5).

Аналіз обставин справи та довідок з місця проживання про склад сім'ї та прописки (а.с.12, 56) дають підстави для висновку, що відповідач був зареєстрованим у спірному будинку з часу народження - 1958 року, як член сім'ї (син) колишнього власника будинку - ОСОБА_7

Угода між власником будинком та відповідачем щодо порядку користування жилим приміщенням відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Таким чином, виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 05 листопада 2014 року, справа № 6-158 цс14.

Відповідно до ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відтак, районний суд задовольняючи вимоги власника прийшов до вірного висновку про те, що виникнення у членів сім'ї власника жилого будинку права на користування цим будинком є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок, припиняє право членів його сім'ї на користування жилим будинком.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.