Справа № 689/801/15-ц
У Х В А Л А

05.05.2016 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Соловйова A.B.

при секретарі Цмикайло Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ярмолинці

скаргу ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ярмолинецького районного управління юстиції від 15.03.2016 р. у виконавчих провадженнях №№50497859, 50498275, 50498019 по примусовому виконанню постанов державного виконавця від 30.12.2015 р. №№49184764, 49184978, 49184694,-

ВСТАНОВИВ:

12.04.2016 р. до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області надійшла скарга ОСОБА_1 на постанови державного виконавця від 15.03.2016 р. у виконавчих провадженнях №№50497859, 50498275, 50498019 по примусовому виконанню постанов державного виконавця від 30.12.2015 р. №№49184764, 49184978, 49184694 про стягнення виконавчого збору.

Скарга мотивована тим, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.12.2015 р. скаржник не отримувала, оскільки такі направлялись в с. Лисівка, у той час як скаржник зареєстрована та проживає у м. Хмельницький. Відтак, скаржникові не було відомо про наданий їй строк для добровільного виконання рішення. Оскаржувані постанови отримала 29.03.2016 р.. Вважає, що у порушення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем перевищено суму виконавчого збору, а саме судове рішення, при примусовому виконанні якого державним виконавцем виносились постанови про стягнення виконавчого збору, було виконане 02.03.2016 р..

В судові засідання скаржник, належним чином повідомлений за адресою, зазначеною у скарзі, не зявлявся.

В судові засідання скаржник, належним чином повідомлений за адресою, зазначеною у скарзі, не зявлявся.

Інші особи в судові засідання не зявлялись, державним виконавцем на адресу суду були скеровані матеріали виконавчих проваджень.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 28.07.2015 р. у справі 689/801/15-ц, за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сутковецька сільська рада Ярмолинецького району, про усунення перешкод у користуванні майном, позов було задоволено частково. Вирішено усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном будинком у с. Лисівка Ярмолинецького району вул. Щорса, 10, належним ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та присадибною земельною ділянкою площею 0,25 га за адресою Ярмолинецький район, с. Лисівка, вул. Щорса, 10, шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та звільнення від належного їм майна. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13.10.2015 р. рішення було залишено без змін та набрало законної сили.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

На виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи від 28.10.2015 р., які предявлено до виконання 02.11.2015 р. Постановами державного виконавця від 03.11.2015 р. були відкриті виконавчі провадження №№49184694, 49184764, 49184978 з примусового виконання виконавчого документу, що полягає в усуненні перешкод у користуванні нерухомим майном будинком у с. Лисівка Ярмолинецького району вул. Щорса, 10, належним ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та присадибною земельною ділянкою площею 0,25 га за адресою Ярмолинецький район, с. Лисівка, вул. Щорса, 10, шляхом виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та звільнення від належного їм майна. Судове рішення було виконано у примусовому порядку, у звязку із чим зазначені виконавчі провадження були закриті постановами від 03.03.2016 р.

У процесі примусового виконання судового рішення, оскільки судове рішення не виконувалось боржником у добровільному порядку у наданий державним виконавцем строк, 30.12.2015 р. державним виконавцем були винесені постанови ВП№49184694, ВП№49184764, ВП№49184978 про стягнення 1020 грн. виконавчого збору по виконавчих провадженнях №№50497859, 50498275, 50498019. Зазначені постанови скаржником не оскаржувались, у встановленому порядку не скасовувались, хоча зі змісту скарги вбачається, що скаржникові про них було відомо принаймні з 29.03.2016 р..

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Згідно із ч. 5 ст. 25 цього закону, копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Скаржник покликається на невчасне отримання нею оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження. Однак, зазначене не впливає на суть справи, враховуючи, що за змістом скарги скаржник оскаржує не постанови про стягнення виконавчого збору від 30.12.2015 р., а постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2016 р.. Згідно із п. 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. Відповідно, строк на добровільне виконання зазначеної постанови підлягає обчисленню державним виконавцем відповідно до норм законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 27, ч. ч. 1, 8 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Не заслуговує на увагу і посилання скаржника на перевищення суми виконавчого збору, оскільки у своїй скарзі скаржник помилково обчислює такий розмір виходячи з 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян замість 60, встановлених у законі на дату винесення оскаржуваних постанов.

Оскаржуваними постановами не постановлялось стягнення виконавчого збору, а лише відкривалось виконавче провадження по примусовому виконанні постанов про стягнення виконавчого збору. Підстав для відмови у прийнятті зазначених виконавчих документів та відкриття виконавчого провадження, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» з матеріалів справи не вбачається, а відтак оскаржувані постанови про відкриття виконавчих проваджень винесені правомірно.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Порушення законодавства зі сторони органу ДВС та порушення у звязку із цим прав скаржника у виконавчому провадженні не було доведено суду у встановленому порядку належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383-389 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану ухвалу. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя А. В. Соловйов