Справа № 522/8414/15-ц
Провадження № 2/522/967/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ реєстрації громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського РВ про усунення перешкод, шляхом зняття з реєстраційного обліку, зобовязання не чинити перешкоди та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист права власності шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації відповідачки, вказуючи що відповідач ОСОБА_2, відмовляється звільнити квартиру, до теперішнього часу не допускає її на згадану територію та відмовляється звільнити цю квартиру, чим створює їй перешкоди у володінні користування і розпорядженні майном, грубо порушує законом право власності на цю квартиру. Реєстрація відповідача за вказаною адресою призводить до того, що позивачці доводиться сплачувати додаткові комунальні платежі та робить перешкоди в переоформленні позивачкою особистого рахунку на своє ім'я.

У судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, надавши свої письмові заперечення.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу належить квартира АДРЕСА_2 відповідно до витягів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 26604511 від 10.09.2014 та № 26606070 від 10.09.2014 позивач ОСОБА_1 є єдиною власницею вказаної квартири. У вказаному приміщенні прописана ОСОБА_2

Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що позивач втратив право власності на вказане майно, або державна реєстрація скасована у встановленому законом порядку.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про існування будь-яких домовленостей між позивачем і відповідачем та/або свідчили про те, що між ними укладались будь-які договори щодо користування квартирою АДРЕСА_3.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України та ч.1 ст.150 ЖК України власник квартири має право використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що право позивача на спірну квартиру підлягає судовому захисту.

Ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється й дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сімї, а також тимчасові жильці зобовязані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається громадянину на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідача самовільно спірну квартиру, а тому вона підлягає виселенню з них, без надання іншого жилого приміщення

Суд відмовляє у задоволені вимог щодо зняття з реєстрації відповідачки з квартири АДРЕСА_4, оскільки ці вимоги повинні розглядатися в адміністративному провадженні. Відповідно до ст. 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ реєстрації громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського РВ про усунення перешкод, шляхом зняття з реєстраційного обліку, зобовязання не чинити перешкоди та виселення - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належної їй квартири АДРЕСА_2.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2, без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

29.06.2016