Справа № 751/1607/16-ц Провадження № 22-ц/795/905/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Мороз К. В. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та скасування його, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

Не погоджуючись з рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 березня 2016 року, КП «Ліки України» Чернігівської обласної ради звернулося до апеляційного суду Чернігівської області з апеляційною скаргою, в якій просило вищезазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові ОСОБА_5 про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та скасування його, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Новозаводського районного суду м Чернігова від 29 березня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано незаконним наказ КП «Ліки України» Чернігівської обласної ради № 923-К від 24 грудня 2015 року про припинення трудового договору з ОСОБА_5 фармацевтом аптеки "Надія" за скороченням штату працівників ( п.1 ст. 40 КЗпП України), поновлено ОСОБА_5 на посаді фармацевта КП «Ліки України» Чернігівської обласної ради, стягнуто з КП «Ліки України» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11265 (одинадцять тисяч двісті шістдесят пять) грн. 82 коп. та вирішено питання про судовий збір.

На думку КП «Ліки України» Чернігівської обласної ради рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норма матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставина справи та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не з»ясовано було специфіку роботи підприємства, тому що наявні в матеріалах справи накази не підтверджують наявність вакантних посад, а тільки заміну іншими працівниками аптеки тимчасово відсутнього працівника. Додані до справи ОСОБА_3, складені колективом аптеки «Надія», в якій працювала ОСОБА_5 підтверджують факти пропонування вакантних посад позивачу і її відмову від продовження роботи на вакантних посадах, як того вимагає абзац 2 ст.49-2 КЗпП України, але ці посади їй не підійшли з невідомих причин.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Наказом №91 від 14.09.2015 року КП»Ліки України»Чернігівської обласної ради, про скорочення посади фармацевта аптеки»Надія», з метою підвищення ефективності роботи підприємства та в зв»язку з оптимізацією виробничого процесу в аптеці»Надія», скорочено 15.12.2015 року, посаду фармацевта аптеки(т.1ас.40).

Наказом №719-к від 05.10.2015 року КП "Ліки України" Чернігівської обласної ради, ОСОБА_5 працюючу на посаді фармацевта аптеки «Надія» попереджено про наступне вивільнення 15.12.2015 року, з яким вона була ознайомлена 12.10.2015 року(т.1 а.с.44).

Як видно з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції ОСОБА_5 з 01.08.1992 року працювала на посаді фармацевта в аптеках № 109, №210, № 206, аптеці "Надія", звільнена з посади фармацевта аптеки "Надія" за скороченням штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України) згідно наказу по КП »Ліки України»Чернігівської обласної ради про припинення трудового договору № 923-к від 24.12.2015 р., що також підтверджується копією трудової книжки БТ-ІІ № 5704217 виданої на ім'я ОСОБА_5 (том 1 а.с. 6-11).

Згідно з п.1ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником підприємства,установи організації або уповноваженого ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі при ліквідації, реорганізації чи перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою,на іншу роботу.

Відповідно до роз»ясень викладених в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року№9(з наступними змінами), розглядаючи трудові спори, пов»язані зі звільненням за п.1ст.40 КЗпП, суди зобов»язані з»ясувати,чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника,які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Виходячи з частини третьої ст.49-2 КЗпП України при вивільненні працівникові повинна бути запропонована робота за відповідною професією(спеціальністю) і тільки при відсутності такої роботи - інша робота, що є на підприємстві, в установі,організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов»язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі за №6-40цс15, оскільки обов»язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов»язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади(інша робота), які з»явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Суд першої інстанції при розгляді спору про поновлення ОСОБА_5 на роботі встановив, що у відповідача мало місце скорочення штату працівників, однак на порушення вимог ч.2ст.40 КЗпП відповідач не запропонував їй іншу роботу.

Між тим як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на час вирішення відповідачем питання про вивільнення позивача, були вакантними в КП »Ліки України» Чернігівської обласної ради, посади фармацевта аптечного пункту, фармацевта аптеки, що підтверджується наказами по підприємству про прийняття на роботу за сумісництвом на посади фармацевта, про переведення на посади фармацевта і зокрема: наказ №739-к від 08 жовтня 2015 року(т.1ас.129), наказ №778-к від 23 жовтня 2015 року (т.1а.с.175), наказ №780-від 23 жовтня 2015 року(т.1ас.177), наказ №859-к від 19 листопада 2015 року(т.2 а.с.17), наказ№851-к від 16 листопада 2015 року (т.2ас.2), наказ №874-к від 30 листопада 2015 року(т.2 а.с.33), наказ №891-к від 04 грудня 2015 року(т.2ас.50), Хоча позивач за своєю кваліфікацією та досвідом могла виконувати роботу фармацевта про які йдеться в зазначених наказах, однак адміністрація відповідача не запропонувала їй вакантних посад які з»явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Про недотримання відповідачем при вивільненні позивача, положень ч.2ст.40 та абз.3ст.49-2 КЗпП України стосовно надання письмових пропозицій про роботу за відповідною спеціальністю або іншу роботу на підприємстві при скороченні, свідчить також припис № 5-01-062/0016-0016 Управління держпраці у Чернігівській області від 29 січня 2016 року ( т.1 а.с.33-35).

Оцінивши відповідно до положень ст.57 ч.3ст.212 ЦПК України наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про відсутність належних та допустимих доказів що ОСОБА_5 відмовилася від переведення на іншу роботу на підприємстві на яку приймалися та переводилися інші працівники, та що відповідач не мав можливості за згодою перевести її на іншу роботу на підприємстві.

Посилання в апеляційній скарзі на ОСОБА_3 від 22.09.2015 року та 12.10.2015 року(т1ас.32,91),в яких іде мова про відмову ОСОБА_5 від продовження запропонованої їй роботи на посаді фармацевта, категорично заперечуються останньою, не узгоджуються з іншими доказами у справі, і тому не можуть бути фактом що підтверджував би в суді заперечення відповідача проти невиконання ним положень статті 49-2 КЗпП України.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності в аптечних закладах КП "Ліки України" вакантних посад, у зв»язку із тимчасовим виконанням обов»язків відсутнього спеціаліста за сумісництвом наявними працівниками, оскільки такі твердження відповідача щодо роботи сумісництвом суперечать постанові КМУ від 3 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ організацій», Положенню про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств,установ, організацій, затвердженим наказом Міністерства праці,Міністерства юстиції,Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року, за яким сумісництвом вважається виконання працівником,крім своєї основної,іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору, у вільний від роботи час на тому самому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця) за наймом. Отже, зазначені доводи відповідача не спростовують факту наявності вакантних посад на підприємстві, які не були запропоновані позивачу під час проведення процедури її звільнення.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 звільнена з роботи з порушенням установленого законом порядку, і постановив правильне рішення про поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до положень ст.235 КЗпП України.

Заява представника відповідача в засіданні апеляційного суду щодо незрозумілості рішення суду першої інстанції при його виконанні в частині виплати ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, бо в рішенні суду не зазначено, чи така сума повинна виплачуватися позивачу з утриманням передбачених законодавством обов»язкових платежів чи без таких, може бути роз»яснена судом в порядку передбаченому ЦПК.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідає дійсним обставинам справи, вимогам закону і підстав для його скасування немає, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради - відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: