Справа № 689/801/15-ц
У Х В А Л А

05.05.2016 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Соловйова A.B.

при секретарі Цмикайло Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ярмолинці

скаргу ОСОБА_1 про скасування постанов державного виконавця від 15.03.2016 р. ВП№50497403, ВП№50497529, ВП№50497659 по примусовому виконанню постанов державного виконавця Виконавчої служби Ярмолинецького районного управління юстиції ВП№№49184714, 49184856, 49184906 про стягнення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

08.04.2016 р. до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області надійшла скарга ОСОБА_1 на постанови державного виконавця від 15.03.2016 р. ВП№50497403, ВП№50497529, ВП№50497659 про відкриття виконавчих проваджень по примусовому виконанню постанов державного виконавця ВП№№49184714, 49184856, 49184906 від 10.02.2016 р. про стягнення штрафу по 170 грн.

Скарга мотивована тим, що штраф стягується на підставі постанов державного виконавця від 10.02.2016 р., однак, постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2016 р. скаржник не отримував та не був повідомлений про строк на добровільне виконання виконавчого документа. Вважає, що визначений державним виконавцем розмір штрафу не відповідає ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Саме ж судове рішення про виселення та усунення перешкод у користуванні майном було ним виконано 02.03.2016 р.

В судові засідання скаржник, належним чином повідомлений за адресою, зазначеною у скарзі, не зявлявся.

Інші особи в судові засідання не зявлялись, державним виконавцем на адресу суду були скеровані матеріали виконавчих проваджень.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 28.07.2015 р. у справі 689/801/15-ц, за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сутковецька сільська рада Ярмолинецького району, про усунення перешкод у користуванні майном, позов було задоволено частково. Вирішено усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном будинком у с. Лисівка Ярмолинецького району вул. Щорса, 10, належним ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та присадибною земельною ділянкою площею 0,25 га за адресою Ярмолинецький район, с. Лисівка, вул. Щорса, 10, шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та звільнення від належного їм майна. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13.10.2015 р. рішення було залишено без змін та набрало законної сили.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

На виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи від 28.10.2015 р., які предявлено до виконання 02.11.2015 р.. Постановами державного виконавця від 03.11.2015 р. були відкриті виконавчі провадження №№49184714, 49184856, 49184906 з примусового виконання виконавчого документу, що полягає в усуненні перешкод у користуванні нерухомим майном будинком у с. Лисівка Ярмолинецького району вул. Щорса, 10, належним ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та присадибною земельною ділянкою площею 0,25 га за адресою Ярмолинецький район, с. Лисівка, вул. Щорса, 10, шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та звільнення від належного їм майна. Судове рішення було виконано у примусовому порядку, у звязку із чим зазначені виконавчі провадження були закриті постановами від 03.03.2016 р.

У процесі примусового виконання судового рішення, оскільки судове рішення не виконувалось боржником у добровільному порядку у наданий державним виконавцем строк, 10.02.2016 р. державним виконавцем були винесені постанови ВП№№49184714, 49184856, 49184906 про стягнення з боржника штрафу у розмірі по 170 грн.. Зі змісту скарги вбачається, що про такі постанови скаржникові відомо щонайменш з 05.04.2016 р., однак, вони скаржником не оскаржувались, доказів зворотнього суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виконавчі провадження про примусове виконання зазначених постанов державного виконавця були відкриті постановами від 15.03.2016 р., а не від 10.02.2016 р., чим спростовуються посилання скаржника. Ці постанови були скеровані, зокрема, скаржникові, по місцю його реєстрації 16.03.2016 р., що підтверджується реєстром відправлення рекомендованої кореспонденції, та отримані скаржником, що підтверджується книгою для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень по ВПЗ Сутківці за 18.03.2016 р.

Не заслуговують на увагу також покликання скаржника на помилкове визначення державним виконавцем суми виконавчого збору як такі, що не стосуються суті справи, оскільки оскаржуваними постановами не вирішувалось питання про стягнення виконавчого збору. По тексту скарги скаржник помилково ототожнює виконавчий збір із штрафом за невиконання вимог державного виконавця.

Згідно із ч. 2 ст. 75, ч. 1 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону, а саме: у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. Таким чином, державним виконавцем визначено мінімальний передбачений законом розмір штрафу.

По даній скарзі скаржник оскаржує постанови від 15.03.2016 р. про відкриття виконавчих проваджень. Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Згідно із ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Передбачених законом підстав для скасування зазначених постанов про відкриття виконавчого провадження скаржником наведено не було. Зазначені у скарзі мотиви, оцінку яким надано вище цією ухвалою, не впливають на правомірність виконання державним виконавцем свого обовязку відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого документа, що відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, доказів добровільного виконання оскаржуваних постанов у межах відведеного державним виконавцем строку і отриманих скаржником, суду надано не було.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Порушення законодавства зі сторони органу ДВС не було доведено суду у встановленому порядку належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383-389 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану ухвалу. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя А. В. Соловйов