Справа № 463/3831/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/3402/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус&nbsp; В.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар - Симець В.І.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - Комаровської Альони Ігорівни на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 23 283 гривень 89 копійок, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період часу з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року у розмірі 7 756 гривень 91 копійок, три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року у розмірі 461 гривень 03 копійок, а також інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року у розмірі 745 гривень 08 копійок, а всього у розмірі 32 246 гривень 91 копійка.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» - Комаровська А.І., просить рішення суду змінити, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, заявник зазначає, що судом не враховано те, що позивачем не надано документів, що підтверджують факт проведення ремонту транспортного засобу, а відтак позивачем не понесені збитки у вигляді податку на додану вартість. За таких обставин, розмір матеріального збитку становить 38 192,15 грн., а тому до стягнення підлягала недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 14 613,75 грн., що тягне за собою зменшення розміру пені з 09.06.15 по 04.02.2016 р. і становитиме в сумі 4 869,85 грн. Крім того, заявник зазначає, що судом не враховано, що до правовідносин, що виникають у зв'язку із завданням шкоди не застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.

Представник ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з'явився, подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість в іншому процесі.

Колегія суддів відхилила клопотання заявника у зв'язку з тим, що будь-яких доказів неможливості взяти участь представника ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судовому засіданні не пред'явлено, в тому числі доказів участі представника в іншому судовому засіданні, а відтак вважає неявку представника відповідача без поважних причин та слухання справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу - представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача частково районний суд вірно прийшов до висновку, що у позивача наявне право на стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 24 461 грн. 78 коп., та виходячи з принципу диспозитивності, передбачений ст. 10 ЦПК України, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, з врахуванням поданих позивачем уточнень позовних вимог, районний суд стягнув з відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача страхове відшкодування саме у заявленому ним розмірі - 23 283 грн. 89 коп. та за заявлений період - з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року розмір пені - 7 756,91 грн., трьох відсотків річних - 461,03 грн., інфляційних нарахувань - 745,08 грн.

Так, встановлено, що в серпні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив, з урахуванням змін та уточнення позовних вимог, стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» 23 283 грн. 89 коп. матеріальних збитків, спричинених пошкодженням належного йому транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пеню в розмірі 9 233,17 грн., інфляційні нарахування у розмірі 863 грн. 93 коп. та три відсотки річних у розмірі 535 грн. 05 коп. З ОСОБА_5 просив стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

На обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 23.07.2014 року на вул. Липинського, 50 в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі декількох автомобілів, в ході якої його автомобілю марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, було заподіяно значних технічних пошкоджень. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди постановою Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014 року було визнано ОСОБА_5 Цивільно-правова відповідальність винного водія на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», тому він звернувся 11.11.2014 року до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. 13.05.2015 року страховиком було виплачено йому суму страхового відшкодування у розмірі 14 076,30 грн., а згодом 10 679,99 грн., однак дана сума не покриває розмір заподіяних збитків, так як відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного за його замовленням, автомобіль є таким, що знищений, а тому має право на виплату страхового відшкодування у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 47 740 грн. 18 коп., а також витрати на евакуацію транспортного засобу, що ним понесені в сумі 300 грн. З врахуванням виплачених сум просив стягнути неправомірно недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 23 283,89 грн.

Крім цього, зазначив, що відповідач - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» маючи перед ним грошове зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, таке протягом тривалого часу безпідставно не виконує, а відтак він має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій - пені, а також в силу вимог ст.625 ЦК України три відсотки річних та інфляційних нарахувань. А тому просив стягнути за період безпідставного невиконання зобов'язання з 09.06.2015 року по 04.02.2016 року 9 233,17 грн. пені, 863,93 грн. інфляційних втрат та 535,05 грн. 3-х відсотків річних.

Також позивач просив задовольнити його вимоги в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_5, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та знищення транспортного засобу він поніс сильні душевні страждання, втратив здоровий сон та душевний спокій, був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом та оперативно вирішувати власні справи.

Як встановлено судом, що відповідає матеріалам справи, 23.07.2014 року на вул. Липинського, 50 в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі декількох автомобілів, в тому числі і автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 та автомобіля марки «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, в ході якого автомобілю позивача було заподіяно значних технічних пошкоджень.

Згідно з постановою Личаківського районного суду м. Львова від 07.10.2014 року, винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_5 (а.с.8).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу № АС/9778225 від 26.04.2014 року, в тому числі у виді виплати страхового відшкодування в межах страхової суми 50 тис. грн. за шкоду заподіяну майну потерпілого при нульовій франшизи. (а.с.70).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Встановлено, що 28.07.2014 року ОСОБА_2 подав у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомлення про настання страхового випадку (а.с.71-72). В подальшому, а саме 24.11.2014 року, у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до Страховика про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 23.07.2014 року (а.с.73).

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 11.08.2014 року № 4738 (а.с.9-27) встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, без врахування пошкоджень, отриманих під час ДТП (станом до ДТП), становила 55 820,07 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Opel Vectra» становить 115 956,31 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого під час ДТП в пошкодженому стані, становить 8 079,89 грн.

Таким чином, з наведеного висновку експертного дослідження вбачається, що внаслідок страхового випадку, що мав місце 23.07.2014 року, відбулося фізичне знищення майна позивача - автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу суттєво перевищують вартість транспортного

засобу до дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку із чим вважається, що його ремонт є економічно необґрунтованим. Відтак позивачу підлягає виплата страхового відшкодування, що собою являє різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлено, що відповідачем ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», згідно платіжного доручення від 13.05.2015 року (а.с.78), виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 14 147 грн. 04 коп., а згідно іншого платіжного доручення від 31.08.2015 року - у розмірі 9 431 грн. 36 коп. (а.с.79).

Відтак, позивачу сплачено 23 578 грн. 40 коп. страхового відшкодування.

Крім того, відповідачем сплачено 1 302 грн. 30 коп. на підставі квитанції від 01.09.2015 року пені за прострочення сплати страхового відшкодування в сумі 9 431 грн. 36 коп.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 30.2 ст. 30 Закону № 1961 встановлено, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 своєї Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 зазначив про те, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.»

Таким чином, постраждала сторона має самостійно визначитись щодо своєї згоди про визнання транспортного засобу фізично знищеним та зі способом щодо відшкодування страхової суми в межах ліміту страхового полісу.

Згідно з роз'ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду i якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при вiдшкодуваннi в натурі, так i при вiдшкодуваннi заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості, перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Встановлено, що власник транспортного засобу (позивач) не згоден із визнанням його транспортного засобу фізично знищеним, що підтверджується актом № 52 здачі-прийняття виконаних робіт по ремонту автомобіля позивача на суму 39 820 грн. та товарним чеком щодо сплати цієї суми. А відтак позивачу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 47 740,18 грн. (55 820,07 - 8 079,89), а також витрати з евакуації транспортного засобу в сумі 300 грн. (а.с.28), а всього 48 040 грн. 18 коп.

З урахуванням відшкодування відповідачем позивачу страхових виплат (14 076,30 грн. + 9 431,36 грн. = 23 578,40 грн.) до відшкодування підлягало 24 461,78 грн. (48 040,18 - 23 578,40).

Вищенаведене випливає також з приписів ч. 2 ст. 1192 ЦК України, згідно якого розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 ЦК.

Положення частини першої статті 901 ЦК України вказує на те, що договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України вбачається, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох

процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмет договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума.

Отже, правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням і на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Саме до цього зводиться правова позиція, яка викладена в постанові Верховного Суду України 06 червня 2012 року у справі № 6-49 цс 12).

Відповідно до ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

А відтак, доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, в тому числі і про те, що на спірні правовідносини не застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - Комаровської Альони Ігорівни, відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.