Номер провадження: 22-ц/785/5967/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого Суворова В.О.

суддів Артеменко І.А.

ОСОБА_2

при секретарі Фабіжевській Т.С.

за участю: представника ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України-ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України- ОСОБА_4 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 119 803 грн. 22 коп., -

ВСТАНОВИЛА:

20 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року, яке в частині поновлення на роботі набрало законної сили, його поновлено на роботі на посаді директора філії Публічного Акціонерного Товариства «Державна продовольчо зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», стягнено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. 06 листопада 2014 року Болградським районним судом йому видано виконавчий лист , який ним було 07 листопада 2014 року та направлено для виконання до відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Києві. Але відповідач рішення суду не виконав, по день звернення його позивача до суду не видав наказ про його поновлення на роботі. Рішенням Болградського районного суду від 10 грудня 2015 року з відповідача на його - позивача користь стягнено середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07 листопада 2014 року по 15 вересня 2015 року. Але і по теперішній час він - позивач на роботі не поновлений. Відповідно до вимог ст.ст. 235, 236 Кодексу законів про працю України на його користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16 вересня 2015 року по 12 квітня 2016 року в сумі 119 803 грн.22 коп.

Представник відповідача у суді першої інстанції позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності. Також представник відповідача посилався на те, що поновлення ОСОБА_5 на роботі на теперішній час не є можливим, оскільки у відношенні останнього в ГУНП України в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.5 ст. 191 КК України. В задоволенні позову просить відмовити.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Державна продовольчо зернова корпорація України» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16 вересня 2015 року по 12 квітня 2016 року в сумі 119 803 гривні 22 копійки. Зобовязано ПАТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України" нарахувати та утримати з цієї суми прибутковий податок та інші зобовязальні платежі , в тому числі страхові внески.

Стягнуто з ПАТ «Державна продовольчо зернова корпорація України» судовий збір на користь держави в сумі 1198 гривень 03 копійки.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представника ПАТ «Державна продовольчо зернова корпорація України» ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду в межах вимог скаржника і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення суду, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно з частиною першою статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Отже, встановлення факту порушення власником підприємства вимог статті 235 КЗпП України щодо виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника є підставою для стягнення з власника підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року по справі № 497/1645/14ц ОСОБА_5 поновлено на роботі на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», стягнено з ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83 698 грн. 14 коп., а також 25 000 грн. відшкодування за спричинення моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року змінено в частині стягнення з ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» на користь позивача суми на відшкодування моральної шкоди, яку зменшено до 5 000 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

06 листопада 2014 року позивачу було видано виконавчий лист (а.с.14), на підставі якого 14 листопада 2014 року відділом ДВС Печерського районного управління юстиції в м.Києві було відкрите виконавче провадження та проводились виконавчі дії примусового характеру.

ОСОБА_5 на час ухвалення рішення судом першої інстанції не був поновлений на роботі на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», наказ про його поновлення на роботі відповідачем не виданий.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 45424640 відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Києві постановою головного державного виконавця від 14 листопада 2014 року на підставі заяви позивача було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/497/645/14, виданого 06.11. 2014 року Болградським райсудом Одеської області про поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

27 лютого 2015 року та 12 червня 2015 року відповідачу була направлена вимога державного виконавця про негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі.

Постановами головного державного виконавця від 03 червня 2015 року та від 30 червня 2015 року за невиконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі на відповідача було накладено штраф.

30 червня 2015 року головний державний виконавець звернувся до РУГУ МВС України в м.Києві з поданням про вирішення питання про порушення кримінального провадження відносно посадових осіб ПАТ «Державна продовольчо зернова корпорація України» за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України за умисне невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_5 на роботі, що набрало законної сили.

Згідно з частиною 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження » у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Постановою головного державного виконавця від 30 червня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п.8,11 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий лист повернено на адресу Болградського районного суду Одеської області 13 жовтня 2015 року, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі не виконано.

Суд першої інстанції розглядаючи справу вірно встановив факт невидачі наказу про поновлення на роботі за наявності рішення суду та вимоги державного виконавця з вини відповідача.

Достовірно встановивши вказані обставини та правильно застосувавши норми матеріального права до правовідносин, що виникли між сторонами, районний суд дійшов до вірного висновку, що позивач не поновлений на роботі не через свою вину, як працівника, і тому його позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після ухвалення судового рішення про поновлення на роботі є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судова колегія не приймає доводів апеляційної скарги про те , що суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом про захист своїх прав, передбаченого ст. 233 КЗпП України, оскільки суд обґрунтовано зазначив у рішенні, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі, посилаючись на ст. 236 КЗпП України, як на правову підставу своїх вимог.

Також районний суд вважав помилковим заперечення відповідача, який послався на ст. 116 КЗпП України, що визначає строки виплати працівнику всіх сум в день звільнення.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середнього заробітку слід керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (із наступними змінами та доповненнями).

Суд першої інстанції на підставі пунктів 3,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 та рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року визначився, що середня заробітна плата позивача складає 820 грн. 57 коп.

Тривалість затримки у поновленні на роботі за період з 16 вересня 2015 року по 12 квітня 2016 року становить 146 робочих днів. Позивач не є працевлаштованим та заробітну плату або інший дохід не отримує.

На підставі викладеного судова колегія погоджується з розрахунком суду першої інстанції, на підставі якого на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток в сумі 820 грн. 57 коп. х 146 днів = 119 803 грн. 22 коп.

Довід апеляційної скарги про те , що позивач притягується до кримінальної відповідальності, що унеможливлює його поновлення на роботі , не заслуговує на увагу, оскільки він поновлений на роботі відповідно судового рішення , яке підлягає обовязковому виконанню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України - відхилити .

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

ОСОБА_2

ОСОБА_6