Справа № 344/4682/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2123/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство "Дирекція замовника", виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Дочірнє підприємство "Лізингбуд" про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про втрату права на житло та зняття з реєстрації за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство "Дирекція замовника", виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Дочірнє підприємство "Лізингбуд" про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням кімнати НОМЕР_1 в житловому будинку по АДРЕСА_1, житловою площею 12.80 м.кв., загальною площею 19.34 м.кв.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити житлове приміщення кімнати НОМЕР_1 в житловому будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 19.34 м.кв.

Відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про втрату права на житло та зняття з реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2-551 грн. 20 коп. судового збору.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги письмові докази, а саме акти обстеження спірного житлового приміщення. Згідно яких встановлено що ОСОБА_2 та члени його сім'ї не проживають в спірному житловому приміщенні гуртожитку понад 10 років. При цьому позивач, протягом більше ніж 10 років - не подавав письмової заяви про збереження за ним житла в зв'язку з відсутністю понад 6 місяців з поважних причин.

Рішення суду першої інстанції прийняте незважаючи на те, що в спірній кімнаті проживають інші особи.

Апелянт зазначає, що в даний час внаслідок бездіяльності адміністрації гуртожитку та міськвиконкому питання про зняття з реєстрації сім'ї ОСОБА_2 не вирішено. Тому апелянт з своєю сім'єю проживає в спірній кімнаті понад 10 років без відповідної реєстрації.

З метою звернення до суду про зняття з реєстрації ОСОБА_2, протягом останніх семи місяців систематично складалися акти про те, що відповідачі дійсно за місцем реєстрації не проживають понад 10 років.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2, та прийняти нове рішення, яким відмовити йому в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з березня 1992 року ОСОБА_2 разом з членами своє сім'ї проживав та був прописаний у житловій кімнаті НОМЕР_2 в гуртожитку по АДРЕСА_1. У зв'язку зі зміною нумерації кімнат, на ОСОБА_2 та членів його сім'ї було переоформлено та видано ордер № 20 серії ЛБ від 28.02.2008 року.

Гуртожиток по вул. Тичини, 8-А (3,4,5 поверхи) перебував на балансі ДП «Лізингбуд» до 01.07.2015р. і в житловому блоці №№ НОМЕР_1 і НОМЕР_3 проживали дві сім'ї: в житловій кімнаті № НОМЕР_1 - ОСОБА_2 зі своєю сім'єю (дочка і син) в складі 3-х осіб, на підставі виданого у встановленому законом порядку ордеру від 28.02.2008 року; в житловій кімнаті № НОМЕР_3 - ОСОБА_3 зі своєю сім'єю (дружина і дочка ) в складі 3-х осіб, на підставі виданого у встановленому законом порядку ордеру № 116 серії ЛБ від 24.06.2014р.

З даних, що містяться у листі ДП «Лізингбуд» (а.с. 10) вбачається, що діти ОСОБА_2 навчалися у м. Львові, а сам ОСОБА_2 за характером своєї роботи періодично знаходився у службових відрядженнях.

Знаючи про сімейні проблеми ОСОБА_2, ОСОБА_3 на початку 2012 року попросив ОСОБА_2 надати останньому для тимчасового користування його житлову кімнату № НОМЕР_1, про що ДП «Лізингбуд» також було повідомлено.

Судом також встановлено, що керівництво ДП «Лізингбуд» було проінформоване про тяжкі сімейні обставини ОСОБА_2, пов'язані із важкою хворобою його матері (синдром Паркінсона), а тому останній змушений був тривалий час проживати в неї та доглядати її, оскільки вона потребувала безперервної постійної сторонньої допомоги.

Після смерті своєї матері, ОСОБА_2 захотів повернутися проживати у житлову кімнату № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, але ОСОБА_3 в добровільному порядку відмовився звільнити займану ним кімнату № НОМЕР_1.

Згідно з вимогами ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у зустрічному позові, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не виділялася житлова кімната № НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1. Також щодо ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не приймалося жодних рішень про надання в користування чи на вселення в житлову кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1, та у нього відсутній відповідний ордер на вселення у дане житлове приміщення.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 визнав, що проживає в житловій кімнаті ОСОБА_2 № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 без достатньої правової підстави.

З огляду на вищевикладене, суд правильно зазначив, що ОСОБА_3 не є власником чи законним користувачем житлової кімнати № НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1, тому він не може в такий спосіб захистити право на спірне житлове приміщення.

Колегія суддів приходить до висновку, що фактичне та тривале користування особою житловим приміщенням без належних правових підстав не породжує права на таке житло. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 у цій частині не заслуговують на увагу, оскільки суперечать вимогам діючого житлового законодавства.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

П.І. Проскурніцький