Справа №705/6632/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Музичук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації до ОСОБА_2 про вилучення та повернення транспортного засобу забезпеченого на пільгових умовах,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2015 року позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про вилучення та повернення транспортного засобу забезпеченого на пільгових умовах. В позовній заяві позивач вказує, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, інвалід війни ІІ групи ОСОБА_3 за рахунок коштів державного бюджету був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації транспортним засобом М1 ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску. Відповідно до пункту 6 Порядку, інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитина - інваліда отримує автомобіль на строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Датою забезпечення автомобілем вважається день отримання його інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини інваліда на підставі акта приймання - передачі, виданого дилером підприємства - постачальника автомобілів для інвалідів. Згідно акту приймання передачі транспортного засобу серії НДЦ № 988805 від 14.01.2011 року, транспортний засіб М1 ЗАЗ 110308-44, колір королівський синій, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна 307100В0784435, виготовлений 08.12.2010 року ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», вартістю 39282,00 грн. отриманий Головним управлінням для ОСОБА_3. 13.01.2011 року ОСОБА_3 письмово звернувся до Головного управління праці про видачу транспортного засобу забезпеченого на пільгових умовах, в якому також зазначив, що керувати автомобілем буде його син ОСОБА_2. Рішенням колегії від 29.12.2010 року № 14-3 право керування передано ОСОБА_2. 14.01.2011 року видано довідку про реєстрацію автомобіля виданого інваліду війни ІІ групи ОСОБА_3 з передачею права керування у разі необхідності ОСОБА_2. Інвалід ОСОБА_3 помер 03.01.2013 року. Після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше 10 років, залишається безоплатно члену сімї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років залишається безоплатно члену сімї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сімї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сімї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до методики обчислення сукупного доходу сімї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики. 27.08.2014 року Департаментом соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації направлено лист відповідачу - члену сімї померлого інваліда в якому розяснено порядок повернення та перереєстрації легкового автомобіля ЗАЗ, яким був забезпечений інвалід. Враховуючи те, що відповідач взагалі не звертався до Департаменту соціального захисту населення щодо переоформлення легкового автомобіля, добровільно не повернуто, та не виконані інші дії, ним порушено вимоги пункту 16 даного Порядку. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 помер, а члени сімї померлого інваліда не виконали вимоги щодо переоформлення автомобіля, то автомобіль відповідно до вимог пункту 16 Порядку, повинен був повернутий державі, яка надала його у користуванні, в особі Головного управління. Так, як автомобіль у відповідності до вимог чинного законодавства України відповідачем до Департаменту соціального захисту в добровільному порядку не повернутий, вважає, що право позивача на володіння цим автомобілем порушеним, та таким, що підлягає захисту. Позивач просить в судовому порядку вилучити у ОСОБА_3 транспортний засіб М1 ЗАЗ 110308-44, колір королівський синій, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна 307100В0784435, виготовлений 08.12.2010 року «Запорізький автомобілебудівний завод», вартістю 39282,00 грн., та передати його Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації; стягнути з ОСОБА_2 на користь Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити. При цьому в своїх поясненнях вказала, що позивачу було відомо, що відповідач дійсно проживав з померлим інвалідом ОСОБА_3 без реєстрації за адресою АДРЕСА_1, однак позивач керується Постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», згідно якого обовязковою є саме реєстрація члена сімї на час смерті інваліда за його місцем реєстрації.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Так він пояснив, що проживав разом з батьком ОСОБА_3 та доглядав за ним за адресою: АДРЕСА_2. Зареєстрований він в помешканні колишньої дружини з якою ще в 1997 році розлучився. В 2011 році батько ОСОБА_3, як інвалід війни другої групи, подав до Головного управління праці та соціального захисту населення заяву якою просив видати йому автомобіль. Так як батько не міг самостійно керувати транспортним засобом, колегія управління прийняла рішення про передачу права керування виданого ОСОБА_3 автомобіля йому, ОСОБА_2. Після смерті батька він, як інвалід третьої групи та за наявності медичних показань для забезпечення спецавтотранспортом подав заяву до управління праці та соціального захисту населення про залишення автомобіля в його користуванні, однак отримав відповідь департаменту соціального захисту населення про необхідність повернення автомобіля на тій підставі, що він на момент смерті не був зареєстрований за однією адресою з ОСОБА_3. Вважає, що має право на автомобіль який був виданий його батьку і за станом здоровя і на тій підставі, що хоч і не був зареєстрований за однією адресою разом зі свої батьком ОСОБА_3, однак постійно проживав з ним та його доглядав.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи при цьому, що батько відповідача як інвалід другої групи був забезпечений автомобілем та в звязку з тим, що самостійно керувати ним не міг право керування було передано його сину, відповідачу по справі ОСОБА_2. Відповідно до документів, що додані позивачем до позову вбачається, що ОСОБА_2 проживав разом з померлим ОСОБА_3. Після смерті батька відповідач звернувся до Головного управління праці та соціального захисту населення з проханням залишити йому переданий його батькові автомобіль, так як він, як інвалід третьої групи має право на забезпечення спецавтотранспортом, крім того він постійно проживав разом з батьком, хоч і без реєстрації за його місцем проживання. Реєстрація це право особи зареєструватися по місцю проживання, а не обовязок. Відповідач і до цього часу проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі батька. Крім того, відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням залишити автомобіль йому на будь яких умовах передбачених п. 16 Постанови КМУ № 999 від 19.07.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», навіть з можливістю сплати викупу за автомобіль.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника по справі, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, приходить до наступного.

В судовому засіданні судом з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_3, який помер 03.01.2013 року (а.с. 12).

ОСОБА_3, ГУПтСЗН в 2011 році на його прохання (а.с. 4) було виділено автомобіль ЗАЗ 110308-44 в порядку першочергової черги безкоштовно.

Згідно рішення колегії Головного управління праці та соціального захисту населення в звязку з визначеням Уманської обласної поліклініки про неспроможність керування автомобілем ОСОБА_3, право керування автомобілем передано його синові, відповідачу по справі ОСОБА_2, який проживає разом з ним за адресою: м. Умань вул. Деревянка, 34а (а.с. 8).

Згідно довідок ЗАТ «Еталон» та ОСББ «Крокус-Умань» відповідач ОСОБА_2 постійно проживав разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 (без реєстрації) та проживає по теперішній час, та здійснював догляд за батьком до його смерті 03.01.2013 року(а.с. 15,16).

Після смерті батька відповідач звернувся до Головного управління праці та соціального захисту населення з заявою (а.с. 13) про можливість залишити автомобіль, який отримав його батько ОСОБА_3, оскільки він є інвалідом ІІІ групи та має медичні показання для забезпечення спец автотранспортом, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 6ЧК № 113617 від 07.06.2007 року (а.с. 20) та довідкою до акту огляду МСЕК по визначенню медичних показань для забезпечення інвалідів автомобілями серії 10 ААА № 014274 від 01.04.2013 року (а.с.21).

Згідно відповіді Департаменту соціального захисту населення від 27.08.2014 року № 676-05 зазначено, що відповідач повинен повернути автомобіль переданий його батькові ОСОБА_3, оскільки він не на момент смерті ОСОБА_3 не був з ним зареєстрований по одній адресі (а.с. 14).

Позивач в своєму позові просить вилучити у ОСОБА_2 транспортний засіб та передати його Департаменту соціального захисту населення, посилаючись на ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 не виконав вимоги щодо переоформлення автомобіля відповідно до вимог п. 16 Постанови КМУ № 999 від 19.07.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», а саме: не був зареєстрований на момент смерті батька ОСОБА_3 за однією адресою.

У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1) і визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обовязком держави (ст. 3), права та свободи людини є невідчужуваними і непорушними (ст. 21).

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обовязок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений зверстатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак, таких доказів позивач та його представник не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 10, 11, 57-64, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації до ОСОБА_2 про вилучення та повернення транспортного засобу забезпеченого на пільгового умовах - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча Л.С. Годік