Справа № 456/1250/16-ц
Провадження № 2/456/1100/2016
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

05 травня 2016 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитчин І. М. , вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1, звернувся в суд з позовною заявою та просить визнати недійсним публічний договір №PL00AI «Про надання фінансового лізингу», що розміщені на офіційному веб-сайті товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» www.planetavto.com.ua в частині приєднання до нього ОСОБА_1 заявою про приєднання до публічного договору №PL00AI від 20.05.2015 року; застосувати наслідки реституції, а саме, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 88 000 гривень та судові витрати.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 15 ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частина 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, які пов'язані з порушенням їхніх прав.

Однак, 01.09.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 484-19 від 22 травня 2015р.

Відповідно до преамбули згаданого Закону цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Статтю 5 цього Закону викладено в новій редакції, відповідно до якої споживачі, які звернулися до суду з позовами, що повязані із захистом їхніх прав, виключені з переліку осіб звільнених від сплати судового збору.

Під час вирішення питання, яка з однопредметних законодавчих норм рівної ієрархії підлягає застосуванню, перевагу слід надати тій з них, що прийнята пізніше. В даному випадку пізніше прийняті норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», які також є спеціальними, що безпосередньо регулюють правовідносини у сфері сплати судового збору.

Така ж позиція викладена в ухвалі судді ВСУ від 01.03.2016р. в справі №6/484ц16, номер судового рішення в ЄДРСР - 56221328.

Таким чином, є всі підстави вважати, що при поданні зазначеного позову позивач зобовязаний сплатити судовий збір.

Згідно з п.31 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору; у справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги; у справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК за загальною сумою всіх вимог.

В даній позовній заяві вбачаю ряд позовних вимог, за кожну з яких слід сплатити судовий збір:

-визнання недійсним публічного договору (вимога немайнового характеру);

-застосування наслідків недійсності, передбачених ст.ст.216, 230 ЦК України (вимога майнового характеру).

Відповідно до п.3 ст.6 ЦПК України за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно із ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, передбачених у ст.120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи те, що позовна заява не відповідає вимогам ч.2 ст.119 ЦПК, а саме: позивачем не сплачено судовий збір у визначеному розмірі, вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання нею копії даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2