ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/5616/16-ц
провадження № 2/753/3918/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"01" липня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача не з'явилася;

відповідача не з'явився;

третьої особи не з'явилася;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька до набуття ним повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дитину. Відповідач не дає добровільної згоди на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, що унеможливлює йому самостійно без згоди та супроводу батьків виїжджати за кордон на міжнародні змагання та турніри, відпочивати та оздоровлюватись за межами країни.

До початку судового розгляду, представником позивача подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд надати позивачу дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_4 за кордон без дозволу батька на період з:

-20.07.2016 року по 20.08.2016 року у країни Грецька Республіка та у країну Королівство Іспанія;

-20.07.2016 року по 20.08.2016 року та з 25.12.2016 року по 13.01.2017 року у країну Республіка Грузія;

-20.07.2016 року по 31.08.2016 року у країну Турецька Республіка;

-15.10.2016 року по 15.11.2016 року у країну Арабська Республіка Єгипет;

-22.07.2016 року по 22.08.2016 року у країну Королівство Таїланд;

-05.02.2017 року по 05.03.2017 року у країну Об'єднанні Арабські Емірати;

-10.02.2017 року по 10.03.2017 року у країну Королівство Таїланд;

-10.02.2017 року по 10.03.2017 року у країну Російська Федерація.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану представником позивача заяву про уточнення розміру позовних вимог, враховуючи, що заява подана представником позивача до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих представником позивача уточнень.

Позивач у судове засідання не з'явилася, однак її представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у заяві позовні вимоги з урахуванням їх уточнень підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Однак, через канцелярію суду, подано заяву про розгляд справи у відсутність їх представників.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до стст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 січня 2004 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 займається спортом, а саме відвідує секцію карате та футболу, крім того позивач разом з дитиною є особами, які переміщенні з тимчасово окупованої території України, в зв'язку з чим неповнолітня дитина переживає великий стрес та потребує постійного оздоровлення. Однак, ненадання одним з батьків згоди на виїзд дитини за кордон, унеможливлює ОСОБА_4 разом з командою виїжджати на турніри, грати та витупати на виїздах під час міжнародних змагань, турнірів та оздоровлюватися за кордоном.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно пп. 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон, проте відповідач ухиляється від переговорів та зустрічей, що перешкоджає ОСОБА_5 мати можливість та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Водночас, частиною 4 цієї статті встановлено, що фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд ОСОБА_4 за кордон без згоди та супроводу батька підлягають задоволенню, оскільки це відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», стст. 10, 11, 15, 27, 31, 57, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 на період з:

-20.07.2016 року по 20.08.2016 року у країни Грецька Республіка та у країну Королівство Іспанія;

-20.07.2016 року по 20.08.2016 року та з 25.12.2016 року по 13.01.2017 року у країну Республіка Грузія;

-20.07.2016 року по 31.08.2016 року у країну Турецька Республіка;

-15.10.2016 року по 15.11.2016 року у країну Арабська Республіка Єгипет;

-22.07.2016 року по 22.08.2016 року у країну Королівство Таїланд;

-05.02.2017 року по 05.03.2017 року у країну Об'єднанні Арабські Емірати;

-10.02.2017 року по 10.03.2017 року у країну Королівство Таїланд;

-10.02.2017 року по 10.03.2017 року у країну Російська Федерація.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.