Провадження № 2/234/285/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Склярова В.В., за участі секретаря Білоусової М.А., позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування жилого будинку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про поновлення строку звернення до суду, та визнання договору дарування жилого будинку недійсним,

В обґрунтування вимог представник позивачів вказала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є власниками домоволодіння по вул. Черкаська, 3 в частках 2/3 та 1/3. Відповідач є їх сином. Крім нього в них є ще донька і син. В цьому будинку позивачі проживають до теперішнього часу, іншого житла в них немає. Відповідач є інвалідом і в нього немає житла, тому позивачі на сімейній нараді з іншими дітьми вирішили свій будинок заповідати йому після їх смерті. 18.07.2008 року вони поїхали до нотаріуса і оформили угоду по будинку. Позивачі старі та хворі люди, а ОСОБА_5 ще й страдає на глухоту, тому вони довіряючи сину, віддали йому документи і він спілкувався з нотаріусом, а вони тільки підписали документи. Після угоди документи забрав відповідач і вони їх не бачили. Відповідач став тримати в позивачів домоволодінні худобу та птицю, і з кожним роком почав збільшувати їх кількість. Позивачі цім були не задоволені і в 2015 році стали вимагати від сина припинити розводити худобу. У них виникла сварка і відповідач став виганяти батьків з дому сказавши, що вони тут ніхто, тому що будинок належить йому. При цьому він застосував до них насильство. Позивачі звернулись до адвокату і в вересні 2015 року за довідкою БТІ вони дізнались, що будинок на завішаний а подарований. Вважає, що відповідач ввів позивачів в оману, тому угоду дарування будинку №3 по вул. Черкаській, треба визнати недійсною, тому що відповідач не вселився в спірний будинок, не сплачував за будинок комунальні послуги, і ОСОБА_5 продовжували жити в цьому домі. Вважають що договір дарування будинку не відповідав волі позивачів, вони помилялись підписавши його, думали що вони склали заповіт, а не договір дарування. Тому він повинен бути визнаний недійсним. Також просять відновити позивачам процесуальний строк звернення до суду, так як вони пропустили його с поважної причини, хоча про суть угоди вони дізнались тільки в вересні 2015р.

Позивачка ОСОБА_1 позов підтримала і дала такі ж пояснення як і її представник. Позов просила задовольнити

Представник відповідача ОСОБА_4, позов не визнав і надав письмові заперечення, згідно яких позивачам було відомо, що вони 18.07.2008 року подарували відповідачу свій будинок, а не заповідали його. Крім того вони пропустили річний строк оскарження угоди без поважних причин. Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 дав такі ж пояснення як і його представник. Просив в задоволенні позову відмовити. Позивачі кажуть неправду, що вони не знали про угоду дарування будинку.

Вислухавши сторони, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно будинок по вул. Черкаська, 3 належить ОСОБА_1 - 1/3 його частка, ОСОБА_5 - 2/3 його частки /а.с.68/.

Як вбачається з копії договору дарування жилого будинку від 18.07.2008 року, посвідченого нотаріусом 1ДНК, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 подарували належаний їй на праві власності будинок № 3 по вул. Черкаська - ОСОБА_3 /а.с.55/.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що позивачі їх батьки, а відповідач рідний брат. Вони забезпечені житлом і в розмові з батьками було вирішено, що ті свій будинок після своєї смерті заповідають тільки одному ОСОБА_3 Вони з цим погодились. Батьки з братом в 2008р. їздили до нотаріуса і там посвідчили угоду. Потім в 2015 року відповідач став конфліктувати з батьками та вигонять їх з дому. Через адвоката батьки довідались, що вони подарували будинок, а не заповідали його. Іншого житла у батьків немає. Їх батько десь з 2005 року погано чує і погано бачить. Вважають що брат батьків ввів в оману.

Суд вважає, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дають правдиві свідчення, оскільки вони не мають ні якої зацікавленості у винесенні рішення на чиюсь користь.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона цивільна дружина відповідача. Знає що в 2008 році батьки йому подарували будинок по вул. Черкаська, 3. Позивачі свідомо уклали договір дарування і їм було дуже добре відомо про це, ОСОБА_3 ніколи з батьками не конфліктував і їх з дому не виганяв.

Свідки ОСОБА_9 дала аналогічні свідчення, що і ОСОБА_8

Суд критично відноситься до свідчень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 і вважає їх не обєктивними, оскільки вони зацікавлені в результаті розгляду справи на користь ОСОБА_3, щоб будинок залишився у нього у власності.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін … заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається зі ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1979 року де й проживають по теперішній час.

Як вбачається з довідок з міської лікарні №1 ОСОБА_10 перебуває на обліку у ЛР лікаря з діагнозом: двостороння нейросенсорна туговухість 4 степені /а.с.12-13/.

Згідно типового договору на послуги газопостачання від 03.11.2008 року, ОСОБА_3 уклав його з Краматорським УГГ. Як встановлено в судовому засіданні його підписала ОСОБА_1 /а.с.85/. Суд вважає, що цей договір підтверджує доводи позивачів, що вони бажали заповідати свою власність відповідачу. В противному випадку договір повинен був укладати як одарований відповідач.

Пленуму ВСУ в п.19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.09р. №9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства… є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Згідно правової позиції ВС України «У справі про визнання договору недійсним та повернення сторін договору до первісного стану» від 16.03.16р. зазначено, що «Виходячи зі змісту ст.ст.203, 717 ЦК договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або не майнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку з цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спітній квартирі після укладання договору дарування.

Таким чином, суд вважає, що позивачі довели в судовому засіданні, той факт, що вони в момент вчинення правочину - договору дарування свого будинку по вул. Черкаська, 3 18.07.2008р. помилялись. Вважали, що вони заповідають свою власність відповідачу - своєму сину.

Це підтверджується тим, що позивачі мають похилий вік, ОСОБА_5 має вади зі слухом, цей будинок є єдиним житлом позивачів, будинок по вул. Черкаська, 3 не був переданий обдарованому і позивачі продовжили в ньому проживати.

Крім того, враховуючи, що позивачі фактично дізнались в вересні 2015 року, що вони 18.07.2008р. уклали з відповідачем договір дарування, то суд вважає за необхідне поновити їм процесуальний строк звернення до суду. Крім того, кожен громадянин України має право на судовий захист.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь позивачів треба стягнути судовий збір в розмірі 487,20грн., діючий на момент подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст.10, 60,88, 213 -215 ЦПК України, ст.225 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поновлення строку позовної давності, визнання договору дарування будинку недійсним - задовольнити.

Поновити ОСОБА_5, ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з позовом.

Визнати недійсним договір дарування жилого будинку №3 по вул. Черкаська в м. Краматорську, від 18.07.2008 року, реєстр №1-6694, зареєстрований в 1 Краматорській ДНК, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_1 судові витрати за сплати судового збору в сумі 487,20грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через суд м. Краматорська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Рішення ухвалене і видрукуване в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: