Дата документу 17.03.2016
Справа № 2-208/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2011 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя

у складі : головуючого - судді Лихосенко М.О.,

при секретарі Череп М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Запорізький кабельний завод" про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВАТ "Запорізький кабельний завод" про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, в якому вказав, що з 21.07.09 р. працював у відповідача монтажником сантехнічних систем 5 розряду в енергоремонтній дільниці.

В січні 2010р., його викликали до відділу кадрів, де запропонували звільнитися з роботи за власним бажанням, а коли він не погодився, то йому стали погрожувати, що штучно створять підстави для звільнення. Він піддався на тиск та погрози з боку адміністрації та за умови виплати йому вихідної допомоги в розмірі 3000 грн., написав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України з 01.03.10 р.

В той же час на підприємстві розпочала діяти нова профспілкова організація - НППО ВАТ "ЗКЗ" де його запевнили, що зможуть захистити від дій роботодавця та незаконного звільнення, а тому 3.02.10р. він вступив до вказаної профспілки.

03.02.10р. він написав заяву на ім'я керівника підприємства про відмову та відклик своєї заяви про звільнення з роботи за згодою сторін, яка отримана була відповідачем 16.02.2010 р.

01.03.10р. він вийшов на роботу, однак начальник дільниці ОСОБА_2 не допустив його до роботи. Того ж дня його ознайомили з наказом про звільнення 53 від 01.03.10р., де він вказав, що відмовляється від звільнення, про що раніше подавав заяву.

01.03.10р. адміністрація не допустила його до роботи та оформила його звільнення, видала трудову книжку, однак розрахунок не провела та не виплатила обумовлену суму вихідної допомоги в розмірі 3000 грн.

Своє звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки він відкликав свою заяву про звільнення за згодою сторін.

Просить визнати незаконним наказ № 53 від 01.03.10 р. про його звільнення з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України та поновити його на роботі на посаді монтажника сантехнічних систем 5 розряду в енергоремонтній дільниці. Видати трудову книжку без запису про звільнення.

Крім того, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру корегованої середньомісячної заробітної плати, в загальній сумі 38519 грн. 10 коп. відповідно до наданого розрахунку.

Також просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн., оскільки незаконним звільненням йому були спричинені моральні страждання, що суттєво порушило його життєві зв'язки, він був позбавлений права на труд, його принижували.

Представник відповідача заперечує проти позову, суду пояснив, що позивач дійсно працював у них на підприємстві монтажником сантехнічних систем 5 розряду в енергоремонтній дільниці з 21.07.09р. відповідно до наказу №95 від 01.10.09 р.

20.01.10р. позивачем подана заява про звільнення його з роботи за згодою сторін.

Того ж дня між ним та адміністрацією була досягнута домовленість про звільнення працівника з роботи з 01.03.10 р. за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України. При цьому ніякої домовленості про виплату вихідної допомоги між ними досягнуто не було, оскільки це не передбачено законом.

03.02.10р. позивач направив їм заяву про відклик раніше поданої заяви про звільнення, яка отримана ними 16.02.10р. Втім, анулювання домовленості сторін може мати місце лише при взаємній згоді про це адміністрації та працівника.

Адміністрація підприємства не була згодна на анулювання домовленості про звільнення та наказом №53 від 01.03.10р. звільнила позивача з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України.

В цей же день позивач був ознайомлений з наказом про звільнення під розпис та йому видана трудова книжка, з ним проведено розрахунок та перерахована на його картку в банку розрахункові кошти за відпрацьований час та компенсація за невикористану відпустку.

Оскільки звільнення позивача проведено відповідно досягнутої домовленості між сторонами та вимог закону, просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 36 п.1 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Звільнення за угодою сторін є двосторонньою угодою робітника та адміністрації підприємства.

При досягненні угоди про звільнення з цих підстав відсутнє право у сторін відмовитися від угоди в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на підприємстві монтажником сантехнічних систем 5 розряду в енергоремонтній дільниці з 21.07.09р. відповідно до наказу 95 від 01.10.09р., що підтверджено його трудовою книжкою.

20.01.10р. позивачем подана заява про звільнення його з роботи за згодою сторін.

В той же день між ним та адміністрацією була досягнута домовленість про звільнення працівника з роботи з 01.03.10 р. за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України, про що свідчать погодження на його заяві. При цьому ніякої домовленості про виплату вихідної допомоги між ними досягнуто не було, оскільки це не передбачено законом та про це не було вказано в заяві та не узгоджено сторонами.

Доводи позивача про те, що він написав вказану заяву під тиском та погрозою безпідставні та нічим не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки він з цього приводу нікуди не звертався.

Посилання позивача на те, що звільнення з роботи пов'язане з його вступом до НППО ВАТ "ЗКЗ" також безпідставні, оскільки він вступив в незалежну профспілку вже після того, як між сторонами було узгоджено звільнення за згодою сторін з 01.03.10р.

03.02.10р. позивач направив адміністрації заяву про відклик раніше поданої заяви про звільнення, яка отримана ними 16.02.10р. Втім, анулювання домовленості сторін може мати місце лише при взаємній згоді про це адміністрації та працівника.

Адміністрація підприємства не була згодна на анулювання домовленості про звільнення та наказом №53 від 01.03.10р. звільнила позивача з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України. В цей же день позивач був ознайомлений з наказом про звільнення під розпис та йому видана трудова книжка, що підтверджено оригіналом наказу про звільнення та журналом видачі трудових книжок.

В даному випадку між сторонами склалися правовідносини з приводу звільнення за згодою сторін де у них у обох відсутнє право відмовитися від реалізації угоди в односторонньому порядку.

В день звільнення з позивачем проведено розрахунок та перерахована на його картку в банку розрахункові кошти за відпрацьований час та компенсація за невикористану відпустку.

Таким чином, звільнення позивача проведено за згодою сторін, в обумовлені строки та за зазначеними в угоді підставами, відповідно до вимог закону. Підстави для визнання звільнення позивача незаконним та поновлення його на роботі відсутні.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, то не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213 ЦПК України , ст.ст. 36 п.1 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 в позові до ВАТ "Запорізький кабельний завод" про визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на посаді монтажника сантехнічних систем 5 розряду енергоремонтної дільниці стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя: Лихосенко М. О.