Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація, відділ опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про витребування майна з чужого незаконного володіння; за позовом ОСОБА_3 до Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду»), правонаступником якого є комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва»), звернулося до суду з указаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно із рішенням Київської міської ради від 02 грудня 2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» будинок № АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Києва. Зазначений будинок належить до майна, яке передано до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва». Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 січня 2011 року закріплено на праві господарського відання за КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» майно, яке передане до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Рішенням виконкому Залізничної Райради депутатів трудящих від 14 лютого 1972 року «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою як службовою однокімнатної квартири по АДРЕСА_1 та надання її ОСОБА_3» вищезазначену квартиру було закріплено за Залізничною районною фільмотекою, як службову та надано її на час роботи ОСОБА_3 з родиною з трьох осіб. На сьогоднішній день дана квартира є службовою однокімнатною квартирою загальною площею 55,2 кв. м і житловою 19,2 кв. м, на даній житловій площі зареєстровані та проживають шість осіб. Крім того, ОСОБА_3 було самовільно зайнято частину нежитлових приміщень та здійснено їх часткове перепланування, шляхом приєднання до житлової квартири № 13. Враховуючи викладене, КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» просило позов задовольнити.

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спірні приміщення вона отримала та займає з родиною на підставі рішення виконкому Залізничної Райради депутатів трудящих «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою як службовою однокімнатної квартири по АДРЕСА_1 та надання її ОСОБА_3» від 14 лютого 1972 року. З вказаного часу вона та члени її сім'ї постійно, тривалий час, добросовісно, відкрито та безперервно користуються приміщеннями та утримують їх.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, позов КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, яка також діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, який також діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_7 звільнити самовільно зайняті нежитлові приміщення розташовані в напівпідвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_7 з самовільно зайнятих нежитлових приміщень розташованих у будинку АДРЕСА_1, без надання їм іншого житла. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, яка також діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, який також діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_7 провести відбудовні роботи по відновленню самовільно перепланованих нежитлових приміщень, розташованих в напівпідвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 у відповідності до плану комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22 березня 1988 року. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що комунальним підприємством доведено право на звернення до суду в межах строку позовної давності, а також повністю доведено право позивача як балансоутримувача вимагати від відповідачів усунення порушених його прав. Спірна квартира має статус службової, а тому відповідно до вимог чинного законодавства відсутні підстави для визнання за ОСОБА_3 права у порядку ст. 344 ЦК України. ОСОБА_3 знала про те, що вона володіє чужим майном.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що згідно з рішенням виконкому Залізничної райради депутатів трудящих «Про закріплення за Залізничною районною фільмотекою як службовою однокімнатної квартири по АДРЕСА_1 та надання її ОСОБА_3» від 14 лютого 1972 року № 241 спірну однокімнатну квартиру закріплено за фільмотекою та передано на час роботи сторожу-двірнику ОСОБА_3, з родиною із 3 осіб (том 1 а. с. 7).

За змістом ст. 279 ЦК УРСР, чинної на момент прийняття рішення Залізничної райради депутатів трудящих від 14 лютого 1972 року № 241, жиле приміщення, незалежно від належності будинку, в якому воно знаходиться, включається в число службових рішенням виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих і надається за спеціальним ордером, що видається цим виконавчим комітетом.

Разом з тим, судами не встановлено, чи видавався ОСОБА_3 ордер на спірну службову квартиру.

Згідно з ч. 3 ст. 281 ЦК УРСР, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, договір найму службового жилого приміщення укладається на весь час роботи наймача в організації, що надала йому це приміщення, а договір найму службового жилого приміщення, наданого як посадова квартира, - на період роботи на посаді, що дає право на заняття посадової квартири.

Відповідно до вимог ст. 125 ЖК УРСР, чинної на момент звільнення ОСОБА_3 з роботи, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників.

Отже, від установлення наявності ордеру залежить вирішення питання про можливість виселення ОСОБА_3 та членів її сім'ї зі спірного житла з наданням чи без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до довідки, виданої 07 лютого 2012 року ВСП «Батиївський», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та неповнолітні: ОСОБА_7 і ОСОБА_7

Згідно вказаної довідки квартира має статус службової та має загальну площу 55,2 кв. м та житлову площу 19,2 кв. м. Факт проживання ОСОБА_3 з родиною із 6 осіб підтверджується актом від 30 серпня 2012 року.

Так, рішенням виконкому Залізничної райради депутатів трудящих від 14 лютого 1972 року ОСОБА_3 та членам її сім'ї надано однокімнатну квартиру площею 15,6 кв. м (том 1 а. с. 7), згідно акта ВСП «Батиївський» від 30 серпня 2012 року відповідачі займають конкретні приміщення (том 1 а. с. 58), проте, виселяючи ОСОБА_3 та членів її сім'ї, суди не вказали, з яких саме приміщень необхідно їх виселити, та не вказали, які саме приміщення необхідно привести у відповідність до плану комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 22 березня 1988 року.

Крім того, згідно довідки ВСП «Батиївський» від 03 вересня 2012 року в квартирі АДРЕСА_2 не проживає відповідач ОСОБА_10, який згідно встановлених судами обставин проживає у АДРЕСА_3.

Судами також встановлено, що ОСОБА_3 в 1972 році була прийнята на посаду фільмоперевірниці та за сумісництвом працювала на посаді сторожа. З 1977 по 15 січня 2012 роки вона працювала на посаді завідуючої фільмотеки. Згідно наказу Управління освіти від 14 листопада 2011 № 395 була попереджена про ліквідацію фільмотеки. 10 січня 2012 наказом № 17-к звільнена з роботи з 15 січня 2012 року.

Таким чином, суди попередніх інстанцій на вказані положення закону уваги не звернули, доводів та заперечень сторін не перевірили, не встановили у повному обсязі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дотрималися вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не з'ясували, власника спірного будинку та не перевірили, чи є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» належним позивачем у справі, враховуючи те, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року вказаний будинок закріплено на праві господарського відання за КП «Київжитлоспецексплуатація»; чи надавався відповідачу ордер на спірну квартиру, чи зберігається за ОСОБА_3 та членами її сім'ї службове житлове однокімнатне приміщення в зв'язку з розірванням з нею трудових відносин з підстав ліквідації підприємства, не дали юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень в частині вирішення позовних вимог КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно виходив із того, що спірна квартира має статус службової, а тому відповідно до вимог чинного законодавства відсутні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на спірне майно в порядку, визначеному ст. 344 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись статтями 335, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська