22-ц/775/301/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов Д.В. Категорія 27
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого - Сороки Г.П.,

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.

секретар - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 липня 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі за текстом ПАТ АБ «Укргазбанк») звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 17 078,90 доларів США та 18 843,12 грн., а також штраф за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 6985,85грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18.01.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем укладено кредитний договір № 2233/484, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у сумі 23 500,00 доларів США на строк з 18.01.2007 року по 15.01.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, для придбання двокімнатної квартири, загальною площею 52,6кв.м., житловою площею 27,5кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, визначені його умовами, зарахувавши на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 23 500,00 доларів США. У свою чергу, п.п.3.3.1 п.3.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується використати та повернути кредит не пізніше 15.01.2027 року, сплачувати суму кредиту щомісячно, починаючи з місяця, наступного за датою надання кредиту у розмірі 97,92 доларів США, не пізніше 10 числа наступного місяця, а також у день закінчення строку, на який надано кредит, відповідно до п.1.1 договору у розмірі 97,12 доларів США. Однак, у порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, станом на 07.04.2015 року ОСОБА_2 має заборгованість перед банком за кредитним договором № 2233/484 від 18.01.2007 року у розмірі 17 078,90 доларів США та 18 843,12 грн., з яких: 13 903,84 доларів США - заборгованість по кредиту строкова; 1 098,61 доларів США - заборгованість по кредиту прострочена; 196,34 доларів США - заборгованість по процентах поточна; 1 880,11 доларів США - заборгованість по процентах прострочена; 8 305,34 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; 10 537,78 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено Договір іпотеки № 154 без оформлення заставної, посвідчений 18.01.2007 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно - двокімнатна квартира, загальною площею 52,6кв.м., житловою площею 27,5кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу. 09.02.2011 року між Акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування майна, період дії якого з 10.02.2011 доку по 09.02.2012 року. Відповідно до п. 4.2 Договору іпотеки за невиконання чи неналежне виконання умов договору іпотекодавець зобов'язаний сплатити на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 6 985,85 грн. Таким чином, оскільки термін дії договору страхування закінчився 09.02.2012 року, а підтвердження укладання договору страхування предмету іпотеки на наступний період у банку відсутні, як і докази сплати страхових платежів, відповідачу нарахований штраф у розмірі 6 985,85 грн.

27.05.2015 року ОСОБА_2 була направлена претензія за № 51509/11/518 про сплату заборгованості по кредиту та штрафних санкцій з вимогою про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, однак, від відповідача відповіді на претензію не надійшло, зобов'язання за кредитним договором та договором іпотеки у добровільному порядку не виконані.

Рішенням (заочним) Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2015 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 382965,26грн., штраф за невиконання умов договору іпотеки №154 у розмірі 6985,85грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 654грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» в апеляційній скарзі просить змінити рішення в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та стягнути заборгованість у валюті зобов'язання - в доларах США, а саме заборгованість за кредитним договором у сумі 17 078,90 доларів США та 18 843,12 грн. В іншій частині рішення залишити без змін. При цьому посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не дав належної оцінки тому, що за кредитним договором відповідачу були надані кошти у доларах США і позичальник зобов'язався сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті кредитування, тому позов заявлений про стягнення заборгованості у валюті кредитування, що відповідно до ст.5236 ЦК є належним виконанням зобов'язань. АБ «УКРГАЗБАНК» має всі необхідні ліцензії на здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, що суд залишив поза увагою та неправильно стягнув заборгованість у національній валюті. Суд не дослідив, не прийняв до уваги та не застосував відповідні положення ст.ст.551,533,1049 ЦК України, дійшов хибного висновку щодо необхідності переведення суми заборгованості що підлягає стягненню в національну валюту по курсу НБУ на дату ухвалення рішення, чим порушив вимоги ст.ст. 212, 213 ЦПК України та права банку.

Представник позивача та відповідач в судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення виклику до суду рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просив апеляційну скаргу задовольнити та змінити рішення суду.

Відповідач про причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв та заперечень на апеляційну скаргу не подав.

З огляду на наведене, керуючись положеннями ст.305 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутності сторін без фіксації судового засідання технічними засобами фіксації згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинст ва, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші обставини, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносини суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 частини 1 статті 355 цього Кодексу (неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального та процесуального права).

Однак, рішення суду наведеним нормам права не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач згідно кредитного договору №2233/484 від 18.01.2007 року отримав кредитні кошти у розмірі 23500,00 доларів США на строк по 15.01.2027 року за умови щомісячного погашення та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних для придбання квартири з передачею квартири в іпотеку. Однак свої зобов'язання за кредитним договором виконує неналежно, у зв'язку з чим у нього перед банком утворилась прострочена заборгованість та йому нарахована пеня. Також у порушення договору іпотеки №154 від 18.01.2007 року відповідач після закінчення дії договору страхування іпотечного майна 09.02.2012 року не поновив його дію, у зв'язку з чим зобов'язаний банку сплатити штраф. Про наявність заборгованості позивач 27.05.2015 року направив відповідачу претензію, однак, заборгованість погашена не була. Тому суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 17078,90 доларів США та 18843,12грн., а також штраф за договором іпотеки у розмірі 6985,85грн. При цьому, виходячи з того, що згідно ст.99 Конституції України та ст.533 ЦК України валютою України є гривня і грошове зобов'язання має виконуватись у гривнях, суд також дійшов висновку, що відповідач має повернути позивачу грошові кошти у сумі 17078,90 доларів США в національній валюті, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.08.2015 року складає 364122,14 грн., у зв'язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 382965,26грн. та за договором іпотеки штраф у розмірі 6985,85грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

За змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.610,611,625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання грошового зобов'язання. У разі неналежного виконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Згідно зі ст.549 ЦК України боржник у разі порушення ним зобов'язань повинен сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню), розмір якої згідно ст.551 ЦК України може бути встановлений договором.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 18.01.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2233/484, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 23 500,00 доларів США на строк з 18.01.2007 року по 15.01.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи зі 12,5 % річних, для придбання двокімнатної квартири, загальною площею 52,6кв.м., житловою площею 27,5кв.м., яка находиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.7-12).

Відповідно до п.3.3.1 позичальник зобов'язався сплачувати суму кредиту щомісячно , починаючи з місяця наступного за датою надання кредиту у розмірі 97,92 доларів США на рахунок НОМЕР_1 у Донецькій філії ВАТ АБ «Укргазбанк» не пізніше 10 числа наступного місяця, а також в день закінчення строку, на який видано кредит відповідно з п.1.1 цього договору у розмірі 97,12 доларів США.

Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 12,5% річних на залишок заборгованості по кредиту на рахунок НОМЕР_1 не пізніше 10 числа наступного місяця, а також в день закінчення строку, на який видано кредит, у відповідності з п.1.1 цього договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання договору. У разі виникнення простроченої заборгованості за простроченим кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.2.8 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (п.3.3.2, пункти 3.1.4-3.1.7).

Згідно п.3.2.8 договору на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи з 13,5% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до п.5.3 договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,1% річних від суми невиконаного основного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості в межах строків позовної давності.

Пунктом 3.3.6 договору встановлено, що кошти на погашення заборгованості в першу чергу направляються для оплати процентів за кредит, потім - простроченої заборгованості. Сума, що залишилася, направляється на погашення кредиту.

Сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором встановлюється в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору (п.5.8).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18.01.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки №154 без оформлення заставної, згідно умов якого ОСОБА_2 передав банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартира загальною площею 52,60кв.м., житловою площею 27,50кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.01.2007 року (а.с.24-32).

Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання пунктів 3.3.1 - 3.3.12 даного договору іпотекодавець зобов'язаний сплатити на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 6985,85 грн.

Відповідно до п.3.3.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язаний на період дії договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за свій рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування (в т.ч. від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування) та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

Згідно п.3.3.10, п.3.3.11 кредитного договору позичальник зобов'язаний одночасно з укладенням цього договору надати банку укладений договір страхування нерухомості, вказаної у п.1.1 цього договору, надати докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію договору страхування на строк не менший, ніж 12 місяців. Вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування квартири, продовжувати дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік.

Судом також встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу обумовлену договором суму кредитних коштів.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2233/484 від 18.01.2007 року станом на 07.04.2015 року у відповідача утворилась прострочена заборгованість у розмірі 17 078,90 доларів США та 18 843,12 грн., яка складається із: строкової заборгованості за кредитом у розмірі 13 903,84 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 1 098,61 доларів США, поточної заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 196,34 доларів США, простроченої заборгованості по процентам у розмірі 1 880,11 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 8 305,34 грн., пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 10 537,78 грн. (а.с.14-23). З розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач платежі періодично проводив несвоєчасно та не в повному обсязі.

Відповідач в суді першої інстанції проведений позивачем розрахунок заборгованості не оспорював. В судове засідання апеляційного суду не прибув та суду не надав ніяких письмових пояснень, заперечень на позов та на апеляційну скаргу.

Крім того, 09 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування майна серії ГМ 091/000/000030, період дії якого з 10.02.2011 року по 09.02.2012 року (а.с.34-37). В подальшому відповідно до умов іпотечного договору страхування предмету іпотеки не проводилось, про що свідчить не надання відповідачем позивачу відповідних документів щодо подовження строку дії договору страхування та сплати страхових платежів. У зв'язку з цим позивачем відповідно до п.4.2 іпотечного договору відповідачу нарахований штраф у розмірі 6985,85грн.

27.05.2015 року за вих.№51509/11/518 позивачем направлено відповідачу претензію про повернення заборгованості по кредитному договору, ОСОБА_2 було повідомлено про наявність у нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 078,90 доларів США та 25828.97 грн. та запропоновано погасити заборгованість протягом 30 днів (а.с.33-34).

Однак, заборгованість у добровільному порядку не погашена та, як вбачається з виписки з особового рахунку боржника, розрахунку заборгованості (а.с.14-16,17-22) з квітня 2014 року відповідачем будь-які платежі на виконання зобов'язань за кредитним договором не проводились.

З огляду на наведене суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного та іпотечного договорів, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка не погашена, тому у банку виникло право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій.

Разом з тим, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом у національній валюті не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права.

Так, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України).

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року визначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ПК України.

У зв'язку з наведеним слідує висновок про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року №3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Зі справи вбачається, що кредитний договір укладено сторонами 18 січня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті - 23500 доларів США. Відповідач зобов'язався погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами у валюті кредитування (а.с.7-12). Позивач має відповідну банківську ліцензію дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с.148-150).

За таких обставин позивач має право відповідно до умов кредитного договору на стягнення заборгованості за кредитним договором від 18.01.2007 року, що утворилась станом на 07.04.2015 року у розмірі 17078,90 доларів США, тобто у валюті кредитування.

Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, наведеним за результатами розгляду аналогічної справи у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №6-190цс15.

Однак, вирішуючи справу суд першої інстанції на наведене не звернув належної уваги, також залишив поза увагою і не застосував зазначені правові позиції Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №6-190цс15 та помилково дійшов до висновку про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом у національній валюті.

Тому у даній частині рішення суду підлягає зміні та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2007 року, що утворилась станом на 07.04.2015 року, у розмірі 17078,90 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту (строкової) в розмірі 13 903,84 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 1 098,61 доларів США, поточної заборгованості по процентам в сумі 196,34 доларів США, простроченої заборгованості по процентам в сумі 1 880,11 доларів США.

Також колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розміру стягнення пені за порушення строків погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не відповідає обставинам справи і вимогам матеріального права.

Так, згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14).

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність розпорядження №1053-р від 30.10.2014 року та №1079-р від 05.11.2014 року, м.Маріуполь Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Як вбачається зі справи, позивач просив стягнути з відповідача пеню та штрафи, що нараховані за період з 11.04.2012 року станом на 07.04.2015 року (а.с.2-6,22-23), тобто і в період дії ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Згідно матеріалів справи, відповідач на момент укладення кредитного договору був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_2 (а.с.7-12). Відповідно до довідки Іллічівського РВ у м.Маріуполі ГУ ДМСУ в Донецькій області від 22.07.2015 року №26-3063 відповідач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55), тобто в іпотечній квартирі (а.с.24-32).

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені, нарахованої за період з 14.04.2014 року станом по 07.04.2015 року є необґрунтованим.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.22-23) заборгованість з пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом за період з 11.04.2012 року по 07.04.2015 року становить 449,42 доларів США, що по курсу НБУ 23,447515грн. за 1 долар становить 10537,78грн., заборгованість з пені за несвоєчасне погашення кредиту за цей же період становить 354,21 доларів США, що по курсу НБУ 23,447515 складає 8305,34грн.

При цьому за період з 11.04.2012 року по 14.04.2014 року розмір заборгованості з пені за несвоєчасну сплату процентів складає 123,2 доларів США (5,63+11,35+4,41+3,32+10,88+8,75+0,10+5,80+5,34+11,21+16,91+5,11+0,66+3,59+ 3,87+4,91+0,32+5,01+9,02+6,54+(4,97:31Х3)), що по курсу НБУ 23,447515, на який в позовній заяві посилається позивач, становить 2888,73грн. (123,2Х23,447515). За період з 14.04.2014 року по 07.04.2015 року розмір заборгованості з пені за несвоєчасну сплату процентів становить 326,22 доларів США ((4,97:31Х28)+9,44+66,34+14,32+37,83+45,30+47,27+48,59+52,64), що по курсу НБУ 23,447515 становить 7649,05грн. (326,22Х23,447515).

Заборгованість з пені за несвоєчасне погашення кредиту за період за період з 11.04.2012 року по 14.04.2014 року становить 178,84 доларів США ((2,94+6,07+8,81+12,92+14,20+17,62+17,67+18,85+23,19+26,22+6,61+14,15+3,09+ 3,37+1,65+0,63+0,79+(0,67:31Х3)), що по курсу НБУ 23,447515 складає 4193,35грн. (178,84Х23,447515). За період з 14.04.2014 року по 07.04.2015 року заборгованість з пені за несвоєчасне погашення кредиту становить 175,37 доларів США ((0,67:31Х28)+3,58+30,43+7,92+21,21+25,76+27,08+30,76)), що по курсу НБУ 23,447515 складає 4111,99грн. (175,37Х23,447515).

Всього заборгованість з пені, нарахованої за період з 11.04.2012 року по 14.04.2014 року становить у розмірі 7082,08грн. (2888,73+4193,35), яка нарахована у відповідності з умовами кредитного договору та обгрунтовано пред'явлена до стягнення заборгованість з пені як така, що виникла до 14.04.2014 року, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за порушення умов іпотечного договору у розмірі 6985,78грн., оскільки даний штраф нарахований банком за порушення, що мали місце до 14.04.2014 року.

Однак, заборгованість з пені за період з 14.04.2014 року по 07.04.2015 року у розмірі 8305,34грн. (4111,99+4193,35) нарахована позивачем у супереч вимогам ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тому в цій частині вимоги є необґрунтованими та не можуть бути задоволенні.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не застосував ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення пені.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Разом з тим, згідно з ч.3 даної статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги , якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до частин 2,3 ст.309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з того, що не застосування судом першої інстанції вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» призвело до неправильного вирішення позову про стягнення пені та порушення прав відповідача, враховуючи принципи законності та справедливості, а також те, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи, колегія суддів дійшла до переконання, що у даній справі є всі підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги та захисту прав відповідача. Тому колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду і в частині стягнення пені та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 4 193,35грн., заборгованість з пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 2 888,73грн., а всього 7 082,08грн., а в задоволенні решти вимог про стягнення суми пені, нарахованої за період з 14.04.2014 року по 07.04.2015 року, відмовити.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду як таке що не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права зміні та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2233/484 від 18.01.2007 року, що утворилася станом на 07.04.2015 року, у розмірі 17 078,90 доларів США та 7 082,08грн., яка складається із: заборгованості по кредиту (строкової) в розмірі 13 903,84 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 1 098,61 доларів США, поточної заборгованості по процентам в сумі 196,34 доларів США, простроченої заборгованості по процентам в сумі 1 880,11 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 4 193,35грн., пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 2 888,73грн. Решти вимог про стягнення суми пені, нарахованої за період з 14.04.2014 року по 07.04.2015 року задоволенню не підлягає. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 6 985,85грн.

У зв'язку з цим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У зв'язку зі зміною рішення суду відповідно до вимог ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає зміні і рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно задоволених вимог.

Як вбачається зі справи, позивачем сплачено судовий збір при подачі позову 3654грн., за подачу апеляційної скарги 4019,40грн. (а.с.1,118). Позов заявлено на суму 404087,32грн. (378258,35+25828,97). Апеляційним судом позов задоволено на суму 392326,28грн., що становить 95% від пред'явлених вимог (392326,28Х100:404087,32). Тому пропорційно задоволеним вимогам за рахунок відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за подачу позову у розмірі 3471,30грн. (3654:100Х95), за подачу апеляційної скарги - у розмірі 3818,43грн. (4019,40:100Х95), а всього 7289,73грн. (3471,30+3818,43).

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 серпня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №2233/484 від 18.01.2007 року, що утворилася станом на 07 квітня 2015 року, у розмірі 17 078 (сімнадцять тисяч сімдесят вісім) доларів США 90 центів та 7 082 (сім тисяч вісімдесят дві) гривні 08 копійок, яка складається із: заборгованості по кредиту (строкової) в розмірі 13 903 доларів США 84 цента; простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 1 098 доларів США 61 цента; поточної заборгованості по процентам в сумі 196 доларів США 34 цента; простроченої заборгованості по процентам в сумі 1 880 доларів США 11 центів; пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 4 193 гривень 35 копійок; пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 2 888 гривень 73 копійок.

В задоволенні решти вимог про стягнення суми пені, нарахованої за період з 14 квітня 2014 року по 07 квітня 2015 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» суму штрафу за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 6 985 (шість тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) гривень 85 копійок.

Стягнути ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати зі сплати судового збору при подачі позову до суду у розмірі 3 471 гривень 30 копійок та витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3818 гривень 43 копійки, а всього 7 289 (сім тисяч двісті вісімдесят дев'ять) гривень 73 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Биліна Т.І.

Принцевська В.П.