Справа № 463/2189/14 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/4667/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Мікуш Ю.Р., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, Львівська філія КБ «Укрсоцбанк», про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення частки у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків) спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Визначено, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у праві власності на незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків) є рівними. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків). Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків).

Рішення суду оскаржила позивач за первісним позовом ОСОБА_2, просить оскаржуване рішення скасувати, постановити нове, яким визнати незавершений будівництвом житловий будинок № 14 по вул. Полуботка м.Львів-Винники (ступінь готовності 70 відсотків) спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на 2/3 частини будинку незавершеного будівництвом цього будинку, а за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частини вказаного будинку.

Вважає рішення невірним з підстав невідповідності фактичним обставинам справи з неправильним застосуванням норм матеріального права. Для придбання незавершеного будівництвом будинку отримали кредит та у цей день оформили договір купівлі продажу будинку, на даний час його готовність складає 70 %. В погашенні кредиту брала участь її мати третя особа ОСОБА_4, на що надавала свої кошти, окрім того вона, позивач, отримала за місцем своєї праці позику на суму 20000 грн., погашення кредиту відбувалось за рахунок її коштів та коштів матері. Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. За час проживання у шлюбі за спільні кошти створено та зареєстровано ТзОВ «Авангард-Буд», співзасновником був чоловік, однак відповідач з метою уникнення поділу грошових коштів вийшов з числа засновників ТзОВ. У 2008 році купили за спільні кошти - 15 000дол. США, автомобіль Мерседес-Віто, який відповідач згодом відчужив своїй матері, зазначені обставини свідчать про те, що відповідач діяв не в інтересах сім`ї, а зважаючи на те, що на її утриманні дитина-інвалід, будинок придбаний по програмі молодіжного кредитування за умови наявності неповнолітніх дітей, у суду були усі підстави для застосування принципу відступу від засад рівності часток подружжя.

Заслухавши сторони, представників сторін, третю особу, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як видно з матеріалів справи, у серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4, Львівська філія КБ «Укрсоцбанк», про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

ОСОБА_2 неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила визнати будинок № 14 по вул. Полуботка у м. Львів-Винники спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за нею з урахуванням інтересів дитини право власності на 2/3 частини цього будинку, а за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину будинку.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що з 24 липня 1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування у шлюбі 5 травня 2005 року було укладено договір кредиту на 35000,00 доларів США для придбання незавершеного будівництвом будинку №14 по вул. Полуботка у м. Львів-Винники. Договір кредиту оформлено на ОСОБА_5, однак більшу частину кредиту було погашено за рахунок її коштів та коштів її матері ОСОБА_4, яка виступала поручителем за кредитним договором.

У жовтні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення частки у спільній сумісній власності.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що будинок № 14 по вул. Полуботка в м. Львів-Винники є його з ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, оскільки погашення кредиту здійснювалось за кошти їх сім`ї, а тому просив визнати незавершений будівництвом спірний житловий будинок спільною сумісною власністю та визначити, що його частка та частка ОСОБА_2 у спільній сумісній власності становить по ? частині будинку.

У жовтні 2011 року третя особа - ОСОБА_4, заявила самостійні позовні вимоги щодо предмету спору, посилаючись на те, що більшу частину коштів на погашення кредиту сплачено нею, а тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку № 14 по вул. Полуботка у м. Львів-Винники. В подальшому ОСОБА_4 подала заяву про залишення позову без розгляду.

Справа розглядалась неодноразово.

В процесі розгляду оскаржуваного рішення, судом встановлено, що 05.05.2005р. між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір кредиту №600/07-062 (т.1 а.с.15-17), відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти в сумі 35000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору становить 176750 грн. зі сплатою 12,5% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.05.2012р. для придбання нерухомого майна незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14.

Крім цього, у якості забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 05.05.2005р. між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір (т.1 а.с.12-14).

Цього ж дня між ОСОБА_7 та відповідачем укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14 (т.1 а.с.18).

Судом встановлено, що на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.3 а.с.103) право приватної власності на незавершене будівництво за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14 зареєстроване за ОСОБА_5, та, як видно з матеріалів справи під час попередніх розглядів судами даної справи, таке право не було зареєстроване, реєстрація здійснена 23.03.2015 року . Згідно з копією технічного паспорта на обєкт незавершеного будівництва на житловий будинок №14 на вул.Полуботка, у м.Винники (т.3 а.с.100-102) ступінь будівельної готовності становить 70 відсотків.

Вирішуючи вимоги щодо визнання об`єкту поділу спільним майном подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою м.Львів-Винники, вул.Полуботка, 14, набутий відповідачем за час шлюбу з позивачем, сторони визнають, що вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю подружжя, тому прийшов до висновку, що спірний незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків) є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Вирішуючи вимоги сторін щодо визнання права власності на спірний об»єкт незавершений будівництвом будинок, суд першої інстанції з`ясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме, враховуючи ступінь готовності будинку, з»ясував, чи можна визначити окремі частини будинку , що підлягають виділу, та чи технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами, та чи погоджуються сторони на присудження грошової компенсації одному з них у випадку завершення будівництва іншим з них.

Так, до участі у справі було залучено спеціаліста «БТІ та ЕО» з питання надання висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта та виділу часток із цього об»єкта.

За наданими спеціалістом роз`ясненнями, провести поділ незавершеного будівництвом житлового будинку в натурі неможливо. У разі виділу сторонам певної частки майна, технічну можливість доведення до кінця будівництва здійснити також неможливо. Окрім того судом розяснювалось право на проведення експертизи для визначення технічної можливості доведення до кінця будівництва у разі виділу сторонам частки у незавершенному будівництві, однак сторони не скористалися цим правом, крім того судом роз»яснено право сторін щодо присудження грошової компенсації одній із сторін замість частки у праві спільної сумісної власності, проти чого сторони заперечили.

Відтак, враховуючи, що об`єкт незавершеного будівництва - будинок, 70% готовності є зареєстрованим на праві власності за ОСОБА_5 /а.с.103 т.3/, суд першої інстанції зазначив про те, що підстав для задоволення позовних вимог про збільшення розміру частки позивача на спірне майно не має, тому у відповідності до ч.1 ст.70 СК України прийшов до висновку, що частки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у праві власності на незавершений будівництвом житловий будинок №14 по вул. Полуботка м. Львів-Винники (ступінь будівельної готовності 70 відсотків) є рівними - по ? за кожним.

З висновком суду погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно зазначеної норми слід з`ясувавати фактичні обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення , а саме, враховуючи ступінь готовності об`єкта, чи можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами; при неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Вказані обставини судом з»ясовано, відтак висновок суду про те, що спірний об»єкт незавершеного будівництва - будинок 70% готовності, є зареєстрованим на праві власності за ОСОБА_5, а тому як спільне майно подружжя підлягає поділу у рівних частках між ними, є вірним .

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вирішуючи вимоги позивачки щодо відступлення від рівності часток у спільному майні, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав щодо збільшення частки у спірному майні, з чим погоджується і колегія суддів. Доводи апеляційної скарги висновків суду у цій частині не спростовують.

Так, згідно з долученими до матеріалів справи копіями квитанцій про сплату кредиту по договору №600/07-062 від 05.05.2005р. (т.1 а.с.20-43, т.2 а.с.2-96) платником вказаний саме ОСОБА_5, а не мати позивачки ОСОБА_4, а відтак, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, що на купівлю будинку та на погашення взятого під купівлю будинку кредиту витрачені кошти третьої особи, та кошти сплачені не в інтересах сім`ї.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.19). Дитина ОСОБА_8 є дитиною-інвалідом, у нього розщілена верхньої губи та твердого піднебіння, рекомендовано оперативне лікування виповнення дефекту верхньої щелепи ауто кісткою в плановому порядку (т.1 а.с.8, т.2 а.с.104, 107).

Судом встановлено, що кошти на утримання дитини батько-відповідач сплачує добровільно, про що наявні фіскальні документи про перерахунок коштів , позивачка з позовом про стягнення аліментів не зверталась, як і з іншими вимогами, які стосуються понесених витрат на лікування дитини. Доводи апелянта про вчинення дій збоку відповідача щодо приховання майна та витрачання такого на шкоду інтересам сім»ї, а саме вихід відповідача з числа засновників товариства, купівля автомобіля Мерседес-Віто за 15 000 дол. США та відчуження такого матері, на увагу не заслуговують, оскільки зазначений автомобіль відповідачу на праві власносні не належав, згідно генерального доручення таким користувались троє осіб, в т. ч. і відповідач /а.с. 131 т.1/, жодних доказів про купівлю автомобіля та про ціну такої купівлі матеріали справи не містять та сторона не підтвердила, на час виходу з товариства відповідача права на частку майна засновника з боку позивачки не заявлялись, відтак, посилання на вчинення дій відповідача на шкоду сім»ї та не в інтересах сім»ї є голослівними.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які давали б підстави відступити від засад рівності часток подружжя та збільшити частку позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду у цій частині не спростовують, відтак таку слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_9