АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Усика Г.І.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Державної санітарно-епідеміологічної служби України на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної Санітарно-епідеміологічної служби України, тимчасово виконуючого обов'язки Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України ОСОБА_1, третя особа: Київська міська державна адміністрація, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11834/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до Державної Санітарно-епідеміологічної служби України, тимчасово виконуючого обов'язки Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України ОСОБА_1, третя особа: Київська міська державна адміністрація, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України №81-о від 28 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора державної установи «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» та дострокового припинення дії контракту №4 від 30 квітня 2013 року, укладеного з директором Державної установи «Київський міський лабораторний центр «Держсанепідслужби України» ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Державної установи «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 29 вересня 2015 року.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах Державної санітарно-епідеміологічної служби України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади в період його непрацездатності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, останнього було звільнено 28 вересня 2015 року, тобто в перший робочий день після виходу з лікарняного. Звертає увагу на те, що позивача було звільнено не Державною Санітарно-епідеміологічною службою України, а Державною установою «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України».

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та Державною санітарно-епідеміологічною службою України укладено трудовий контракт №4, відповідно до якого ОСОБА_2 призначено на посаду директора Державної установи «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» на строк до 30 квітня 2014 року (т.1, а.с.9-13).

04 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та Державною санітарно-епідеміологічною службою України було укладено додаткову угоду №1 до контракту №4 від 30 квітня 2013 року, відповідно до якої було продовжено строк дії контракту до 30 квітня 2017 року (т.1, а.с.14).

Наказом Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України №25-0 «Про продовження дії контракту №4 від 30 квітня 2013 року» продовжено термін дії контракту №4 від 30 квітня 2013 року до 30 квітня 2017 року (т.1, а.с.15).

28 серпня 2015 року наказом т.в.о. Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України ОСОБА_1 №81-0 «Про звільнення з посади та дострокове припинення контракту з ОСОБА_2» позивача було звільнено з посади директора державної установи «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» на підставі наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 14 серпня 2015 року №117 «Про скасування рішень конкурсної комісії» (т.1, а.с.8).

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної Санітарно-епідеміологічної служби України, т.в.о Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України ОСОБА_1, третя особа: Київська міська державна адміністрація, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати наказ від 28 серпня 2015 року Державної санітарно-епідеміологічної служби України №81-0 про його звільнення, поновити його на роботі на посаді директора Державної установи «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 28 серпня 2015 року.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_2 посилався на те, що його було звільнено за відсутності підстав та з порушенням процедури звільнення. Крім того, в день звільнення, а саме 28 серпня 2015 року вінперебував на лікарняному.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

При цьому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 2 ч. 1, ч. 2 ст. 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може укладатись на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п.29 постанови Пленуму №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи справи про припинення трудового договору в зв'язку з порушенням правил прийняття на роботу, суди повинні враховувати, що звільнення з цих підстав може мати місце у випадках, коли відповідно до ст.7 КЗпП спеціальною нормою законодавства України передбачено обмеження на прийняття на роботу за певних умов (наприклад, осіб, позбавлених вироком суду права займати певні посади або займатись певною діяльністю протягом визначеного судом строку; прийняття на роботу, пов'язану з матеріальною відповідальністю осіб, що раніше судились за розкрадання, хабарництво і інші корисливі злочини, якщо судимість не знята і непогашена).

Відповідно до положень ст.7 КЗпП України підстави для припинення трудового договору деяких категорій працівників за певних умов встановлюється законодавством.

Згідно з п. 10 Постанови КМУ «Про проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання» від 03 вересня 2008 року №777 для участі в конкурсному відборі претендент особисто подає комісії разом із заявою належним чином завірені копію документа, що посвідчує особу, витяг з трудової книжки, копію документа про повну вищу освіту за відповідною спеціальністю, заповнений аркуш обліку кадрів, інформацію про досвід успішної роботи з управління підприємством, довідку про стан здоров'я, відсутність у особи судимості тощо.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 було надано весь пакет документів, перелік яких було встановлено п. 10 Постанови КМУ від 03 вересня 2008 року №777.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_2 із займаної посади був наказ т.в.о. Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України ОСОБА_1 від 14 серпня 2015 року №117 «Про скасування рішень конкурсної комісії» у зв'язку із наданням ОСОБА_2 недостовірних документів конкурсній комісії Державної санітарно-епідеміологічної служби України щодо проведення конкурсу на заміщення вакантних посад директорів ДУ лабораторних центрів (т.1, а.с.45).

Згідно листа Міністерства внутрішніх справ України від 13 травня 2015 року номер 16/4-2309, на ім'я громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 05 грудня 2012 року надано довідку №105299, в якій зазначена інформація про притягнення його до кримінальної відповідальності прокуратурою Печерського району м. Києва за скоєннязлочину, передбаченого ст. 368 КК України. Довідка №103919 Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в м. Києві не видавалась (т.1, а.с.74).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що на час подання документів для проходження конкурсу, як і на час подання позову до суду, у ОСОБА_2 відповідно до ст. 88 КК України була непогашена судимість.

Щодо самої довідки №103919, то за вказаним фактом здійснюється досудове розслідування і тільки вироком суду може бути встановлено наявність чи відсутність у діях ОСОБА_2 складу злочину та самого факту підроблення документу.

Крім того, ОСОБА_2 було прийнято на посаду директора Державної установи «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» на підставі рішення конкурсної комісії, оформленого проколами №1 від 12 березня 2013 року та №2 від 01 квітня 2013 року.

Положеннями Закону України «Про органи виконавчої влади»,Положення «Про державну санітарно-епідеміологічну службу України», затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №400, Порядку проведення конкурсного відбору керівників державних суб'єктів господарювання, затвердженого постановою КМУ від 03 вересня 2008 року № 777, не передбачено повноважень Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України скасовувати рішення конкурсної комісії.

При цьому, питання, що стосуються відповідності документів вимогам закону, перелік яких було встановлено п. 10 Постанови КМУ від 03 вересня 2008 року №777, відносяться до компетенції саме конкурсної комісії.

Відтак, у т.в.о. Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України ОСОБА_1 відсутні повноваження скасовувати рішення конкурсної комісії.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 28 серпня 2015 року №81-0 «Про звільнення з посади та дострокове припинення контракту з ОСОБА_2» та поновлення його на роботі на посаді директора Державної установи «Київський міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 29 вересня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_2 із займаної посади було здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства не відповідають матеріалам справи.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України №81-о від 28 серпня 2015 року про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_2, оскільки скасування наказів належить до виключної компетенції органів управління товариства.

Тому, у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Таким чином, рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України №81-о від 28 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 та дострокового припинення дії контракту №4 від 30 квітня 2013 року підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Державної санітарно-епідеміологічної служби України задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про скасування наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України №81-о від 28 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 та дострокового припинення дії контракту №4 від 30 квітня 2013 року скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволені цих позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

Г.І.Усик