У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» про стягнення заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 4 січня 2009 року, 1 листопада 2011 року та 2 листопада 2014 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпат-Еко» (далі - ТОВ «Карпат-Еко») укладені договори про надання товариствуповоротної фінансової допомоги. 1 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Карпат-Еко» укладено договір про надання товариству поворотної фінансової допомоги. 16 лютого 2015 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким він набув усіх прав та обов'язків нового кредитора за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 1 жовтня 2012 року. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення поворотної фінансової допомоги у строк, передбачений договорами, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з ТОВ «Карпат-Еко» на його користь заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 1 799 887 грн 55 коп.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Карпат-Еко» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 1 799 887 грн 55 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 4 січня 2009 року, від 1 листопада 2011 року, від 1 жовтня 2012 року, від 2 листопада 2014 року, тому стягнув з ТОВ «Карпат-Еко» суму заборгованості з урахуванням визнання відповідачем позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що суд не встановив, чи має право ОСОБА_5 представляти інтереси ТОВ «Карпат-Еко», не перевірив чи визнання відповідачем позову не суперечить закону та чи не змінився розмір заборгованості на час подання позову.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 4 січня 2009 року, 1 листопада 2011 року та 2 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Карпат-Еко» укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами яких позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу, а відповідач зобов'язався повернути надані йому грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договорами.

1 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Карпат-Еко» укладено договір про надання товариству поворотної фінансової допомоги.

16 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач набув усіх прав та обов'язків нового кредитора за договором про надання поворотної фінансової допомоги, укладеним 1 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Карпат-Еко».

Відповідно довищезазначених договорів позивачем надавались грошові кошти: за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 4 січня 2009 року в розмірі 500тис. грн настрок до 31 жовтня 2011 року; за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 1 листопада 2011 року в розмірі 500 тис. грн на строк до 1 листопада 2014 року; за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 1 жовтня 2012 року врозмірі 250 тис. грн на строк до 1 жовтня 2015 року; за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 2 листопада 2014 року врозмірі 500 тис. грн на строк до 2 листопада 2015 року.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 1.1. кожного з договорів позикодавець надає підприємству поворотну фінансову допомогу, а підприємство зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.3. цих договорів поворотна фінансова допомога надається шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства, або перерахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства з особового або іншого рахунку позикодавця, або шляхом безпосередньої оплати податків зборів та інших обов'язкових платежів, а також витрат підприємства.

Так, виконуючи зазначений пункт спірних договорів ОСОБА_3 надав підприємству поворотну фінансову допомогу шляхом безпосередньої оплати витрат підприємства, про що свідчать звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт з квитанціями, які були надані представником відповідача та долучені до матеріалів справи.

Пунктом 3.1. кожного з договорів поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою позикодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Судом установлено, що відповідач у порушення строків, визначених у кожному конкретному договорі, не повернув ОСОБА_3 грошові кошти, у зв'язку з чим останній 30 березня 2015 року направив йому вимогу про повернення фінансової допомоги, яка отримана представником відповідача.

Апеляційний суд, на зазначене уваги не звернув, при цьому, пославшись на спірність суми, не врахував, що відповідачем не оспорено заборгованість за договорами про надання фінансової допомоги в розмірі 175 тис. грн та не надано доказів на підтвердження проведення повного розрахунку з позивачем.

Таким чином, відмовляючи в позові в повному обсязі, апеляційний суд відмовивОСОБА_3 у судовому захисті, чим порушив положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки не є виходом за межі позову стягнення тієї суми, яка доведена.

Крім того, апеляційний суд, пославшись на те, що заява про визнання позову відповідачем була підписана особою, яка не мала такого права, не перевірив наявність підстав у суду першої інстанції для задоволення позову.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов передчасного висновку про відмову в позові.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 14 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик