Судді апеляційного суду Чернівецької області Бреславського О.Г.
5 травня 2016 року м. Чернівці
У справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 березня 2016 року.
За наслідками апеляційного розгляду справи апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_3, відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 березня 2016 року залишено без змін.
Вважаю, що апеляційний суд не мав підстав для залишення без змін вищезазначеного рішення суду першої інстанції, а апеляційної скарги без часткового задоволення, виходячи з наступного.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 березня 2016 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір повинен розглядатися в порядку окремого провадження, але оскільки між сторонами існує спір про матеріальне право, то він повинен розглядатися в позовному провадженні. При цьому, суд прийшов до висновку, що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку ч.2 ст.369 ЦПК України немає.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не погоджуюся, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-727/16 р. Головуючий у 1-й інстанції Богдан С.І.

категорія 81 Доповідач Бреславський О.Г.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження встановлено ч.ч.2,3 ст.234 ЦПК України.

Розділом VI ЦПК України врегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

У п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішуються відповідно до розділу VIII КПК України. Питання, які виникають під час та після виконання вироку у потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та інших осіб, що стосуються цивільного позову, розглядаються судом за правилами КПК України (стаття 539).

Згідно п.14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у даній справі виникли правовідносини з питань виконання вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 грудня 2014 року, що стосуються цивільного позову про стягнення шкоди та судових витрат з засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_4, спадкоємцем якого є ОСОБА_2, а не спір про матеріальне право між сторонами, як помилково встановив суд першої інстанції.

Таким чином, що всі процесуальні питання, пов'язані з виконанням вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 грудня 2014 року слід вирішувати відповідно до розділу VIII КПК України, зокрема ст.ст.537,539 КПК України, а тому дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст.ст.205 і 207 цього Кодексу.

За таких обставин вважаю, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права та підлягало скасуванню апеляційним судом із закриттям провадження у справі.

Отже, підстав для відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_3, та залишення в силі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 березня 2016 року у апеляційного суду не було.

Суддя Апеляційного суду

Чернівецької області О.Г.Бреславський

"05" травня 2016 р.