У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 р. м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київська Русь» та касаційну скаргу приватного підприємства «Прогресфарм» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», приватного підприємства «Прогресфарм», товариства з обмеженою відповідальністю «Деніс Фарма», медичної фірми «Вікторія ЛТД» ( у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма «Лідер», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь»), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (далі - ТОВ ФК «Фактор Плюс»), приватного підприємства «Прогресфарм» (далі ПП «Прогресфарм»), товариства з обмеженою відповідальністю «Деніс Фарма» (далі - ТОВ «Деніс Фарма»), медичної фірми «Вікторія ЛТД» (у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма «Лідер» (далі - ТОВ «Фармацевтична фірма «Лідер), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів за кредитними договорами № 1322-02-1 від 26 вересня 2012 року та № 393-02-1 від 14 березня 2013 року, оскільки вона набула права вимоги в результаті укладення договорів відступлення між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та договорів відступлення між ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та ОСОБА_2, так як позичальник та поручитель не виконують перед позивачем умов зазначених кредитних договорів та договорів забезпечення, а ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» порушують гарантії, надані в межах договорів відступлення.

ОСОБА_5'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ПП «Прогресфарм», ТОВ «Деніс Фарма», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 1322-02-1 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26 вересня 2012 року, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПП «Прогресфарм» у розмірі 35 343 031, 72 грн.

Стягнуто солідарно з ПП «Прогресфарм» та ТОВ «Деніс Фарма», медичної фірми «Вікторія ЛТД», ТОВ «Фармацевтична фірма «Лідер, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 393-02-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 березня 2013 року, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПП «Прогресфарм» у розмірі 51 407 465,38 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Зазначене судове рішення було оскаржено до апеляційного суду м. Києва ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Київська Русь».

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2016 року апеляційні скарги відхилені, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПП «Прогресфарм», яке не оскаржувало рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, посилаючись на обставини справи, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_8, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційні скарги вважаю, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як встановлено судами при укладенні договору про відступлення права вимоги сторони керувалися положеннями статей 512, 513,514 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2015 року № 6-301цс15.

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин суд касаційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, в повному обсязі з'ясував всі обставини по справі, перевірив обґрунтування позовних вимог, надали їм належну правову оцінку, вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, вірно застосував норму матеріального права і обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, і не дають підстав для висновків про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У касаційних скаргах скаржниками не зазначається про неправильне застосування судами норм матеріального права при ухвалені судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ч.4 п.5 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Київська Русь» та приватного підприємства «Прогресфарм».

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я О.В.Попович