АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1280/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівМіщенка С.В., Сіренка Ю.В.
секретарКолесник Я.В.

за участю:

позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що восени 2014 року в мережі Інтернет він відшукав оголошення про продаж автомобіля «Ford Fiesta» на привабливих умовах. При спілкуванні з консультантом за номером, який був розміщений в оголошенні, позивача повідомили, що фірма, яка надає такі послуги, має назву ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та її представництва є майже у кожному обласному центрі, а тому для придбання автомобіля позивачу слід звернутися до такого представництва у м. Черкаси.

24 листопада 2014 року ОСОБА_6 звернувся до консультанта представництва ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» у м. Черкаси, де у нього уточнили яку саме марку та модель автомобіля він має намір придбати, узгодили істотні умови та вказали, що він має можливість придбати автомобіль Ford Fiesta. При цьому, йому було вказано, що вартість автомобіля станом на 24.11.2014 року становить 10 598,83 грн. доларів США, що еквівалентно 160 000 грн.

Позивачу також пояснили, що спочатку необхідно сплатити перший внесок у розмірі 16000 грн. та не менше 50 % від вартості автомобіля, що становить 80 000 грн., які він сплатив на відповідні рахунки.

Представники відповідача запевнили позивача, що автомобіль буде доставлений йому протягом кількох днів, тому він погодився на такі умови та уклав із відповідачем Договір фінансового лізингу.

При детальному вивченні договору позивач з'ясував, що він є дуже об'ємним, містить багато пунктів, які є суперечливими і не містить жодних гарантій отримання ним автомобіля. Крім того, у ньому не вказано, який саме автомобіль йому повинні надати, зазначено лише загальні характеристики.

Під час розмови з представниками відповідача позивача запевнили, що протягом 120 робочих днів обов'язки за укладеним договором будуть виконані, однак, автомобіль позивачу надано не було.

Враховуючи наведене, позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00103, укладений 24.11.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», та стягнути на його користь сплачені кошти в сумі 96000 грн., у зв'язку з тим, що договір укладений внаслідок здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики та порушує принцип добросовісності.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» оскаржило його в апеляційному порядку та посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 24 листопада 2014 року між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» був укладений договір фінансового лізингу № 00103, відповідно до умов якого відповідач - лізингодавець зобов'язувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - автомобіль "Ford Fiesta", а позивач - лізингоодержувач, зобов'язувався прийняти даний автомобіль та сплачувати за нього лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с. 9-30).

Відповідно до п. 8.2 Договору та Додатків до нього, вартість предмета лізингу складає 10 598,83 доларів США, що еквівалентно 160 000 грн.

24.11.2014 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача 16000 грн. як адміністративний платіж, та 80000 грн. авансового платежу згідно умов договору фінансового лізингу. Однак, у квитанціях вказані суми визначені як платіж за договором № 00103 від 24.11.2014 року (а.с. 33-34).

Відповідно до визначення термінів договору:

- адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви визначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу відображається у Додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості Предмета договору;

- авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначено у Додатку № 1 Договору, який сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу;

- лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця у строки та в розмірі відповідно даного Договору та до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування, Додаток № 3 до Договору);

- платежі - це поняття включає всі види платежів, передбачених даним Договором;

- обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між Вартістю Предмета лізингу, на момент його передачі, та сплаченим Лізингоодержувачем Авансовим платежем та можливою доплатою у відповідності до умов Договору. На суму Обсягу фінансування нараховуються відсотки (проценти), обсяг фінансування та відповідні відсотки підлягають сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця. Порядок та розмір сплати Обсягу фінансування визначається у Договорі та Додатку № 3 до Договору.

Як вбачається з укладеного між сторонами договору, а саме п. 8.3, сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання Договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні.

Відповідно до п. 10.1 договору передбачено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток № 3 до договору).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з п. 1.8 укладеного між сторонами договору незалежно від наявності у Продавця Предмета Лізингу, вказаного Лізингоодержувачем в даному Договорі та за заявою лізингоодержувача, сам предмет Лізингу може бути замінений на інший предмет Лізингу до моменту купівлі Предмета лізингу. Умови такої заміни, та проведення додаткових розрахунків, вказується у відповідній Додатковій угоді до даного Договору.

П. 3.1.5 передбачено, що лізингодавець зобов'язаний ознайомити Лізингоодержувача з умовами даного договору та внутрішніми правилами та надати повну інформацію, яка передбачена чинним законодавством.

Відповідно до п. 8.5 договору всі планові платежі, які визначаються у Додатку № 1 та Додатку № 3 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем згідно вказаних додатків на підставі рахунків виставлених Лізиногодавцем. Планові платежі зараховуються Лізингодавцем згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок Лізингодавця.

З поміж іншого, п. 9.6 договору передбачає, що лізингоодержувач має право в останньому місяці сплати авансового внеску та/або до купівлі предмета лізингу для лізингоодержувача звернутися до лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або моделі та/або модифікації транспортного засобу, що відрізняється від марки та/або моделі, та/або модифікації, яка зазначена у договорі та специфікації. У цьому випадку лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву в залежності від можливостей лізингодавця та /або продавця. В разі задоволення заяви лізингоодержувача та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50 % від вартості вже новообраного предмета лізингу на момент купівлі новообраного предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів, до моменту підписання Додатку № 3 до даного договору та до моменту купівлі новообраного предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу. У такому випадку сплата різниці проводиться лізингоодержувачем на підставі наданої лізингодавцем квитанції або рахунку. В разі задоволення заяви лізингоодержувача щодо заміни предмета лізингу сторони обов'язково підписують специфікацію на новообраний транспортний засіб. Остаточна вартість новообраного предмета лізингу та подальші лізингові та обов'язкові платежі будуть визначені у Додатку № 3 до даного договору, який є його невід'ємною частиною та який сторони зобов'язані підписати до моменту передачі транспортного засобу.

Відповідно до п. 10.1 договору передбачено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Кожний лізинговий платіж включає відсотки за користування обсягом фінансування в розмірі 15 % річних на залишок частини від обсягу фінансування; - частина від обсягу фінансування (сума яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 5 %.

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Судом першої інстанції встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 24 листопада 2014 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Крім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

По справі встановлено, що договір фінансового лізингу від 24 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи викладене та обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про задоволення позову лише у зв'язку із невідповідністю положень договору фінансового лізингу принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі, і не взяв до уваги вищезазначені порушення щодо відсутності ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності та нотаріального посвідчення спірного договору, однак суд вірно вирішив справу по суті. З урахуванням того, що внаслідок винесення апеляційним судом власного рішення результат по суті не зміниться, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Судом також вірно застосовано положення ст. 216 ЦК України, згідно якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки автомобіль позивачу передано не було, а позивачем було сплачено на виконання умов договору 96 000 грн., з відповідача слід стягнути сплачені ОСОБА_6 кошти.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при встановлені фактичних обставин справи судом не було порушено норми процесуального та матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не впливають на вирішення справи та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :