У х в а л а

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дьоміної О.О.,Леванчука А.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, виділення частки з майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнання права власності на частину майна в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що його батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 07 травня 1974 року. Під час шлюбу 05 червня 1992 року вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Роздільнянської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 2069. Право власності на квартиру було зареєстровано на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 померла, після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини вказаної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є він та чоловік ОСОБА_6 Позивач вказував, що забрав частину речей матері собі, а саме: ощадну книжку на вклад «на вимогу» на рахунку НОМЕР_1, відкритому в Роздільнянській центральній ощадній касі № 3175, фотографії, два килима, два покривала, посуд, золотий перстень, одяг матері та інше. Він був зареєстрований у смт ЗаболотівІвано-Франківської області, проте фактично проживав у спірній квартирі, оскільки працював провідником у лінійному відділі чергової дільниці - 3 станції Одеса-Головна, тому відповідно до вимог ст. 549 ЦК УPCP фактично прийняв спадщину після смерті матері. ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на спірну квартиру. 14 жовтня 2014 року позивач звернувся до Роздільнянської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що ОСОБА_6 за життя, 29 липня 2013 року заповів усе своє майно ОСОБА_5, з якою 14 травня 2005 року зареєстрував шлюб. Позивач вважає, що набув право на спадщину у вигляді 1/4 частини спірної квартири після смерті своєї матері, у зв'язку із чим 17 березня 2015 року звернувся до Роздільнянської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, проте листом від 19 березня 2015 року державний нотаріус Ворсуляк А.М. відмовила йому у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Посилаючись на те, що відповідач не визнає його право на спадкове майно, позивач просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, виділити частку ОСОБА_7 із спільного сумісного майна подружжя, що становить 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності на 1/2 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2015 року змінено й ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Встановлено факт прийняття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщини після матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, останнє місце проживання якої було у квартирі АДРЕСА_1 Виділено частку ОСОБА_7 зі спільного сумісного майна подружжя, що становить 1/2 частини вказаної квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Роздільнянської районної державної нотаріальної контори ЛевенецТ.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 2069, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 15944050 від 22 вересня 2014 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомості 39. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,1 кв. м, житловою площею 39,3 кв. м в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 07 травня 1974 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 9, 10).

05 червня 1992 року вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 11880,59 крб. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Роздільнянської районної державної нотаріальної контори Левенец Т.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 2069.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_6 22 вересня 2014 року (а. с. 7, 8, 39).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 померла.

Після її смерті спадкоємцями першої черги за законом є її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_11 (а. с. 9-11).

У встановленому законом порядку та строк ОСОБА_6 звернувся до Роздільнянської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме - акції відкритого акціонерного товариства «Одеса молоко», які належали його дружині, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 95/032622681, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7 (а. с. 30-37).

ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а саме до 02 липня 2002 року, не звертався.

29 липня 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_5, з якою 14 травня 2005 року зареєстрував шлюб, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 235/2014, заведеної після померлого ОСОБА_6 (а. с. 38-42).

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_6 помер.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Роздільнянської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6(а.с. 41 зв.).

12 листопада 2014 року ОСОБА_5 звернулася до Роздільнянської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка (а. с. 38 зв.).

Свідоцтво про право на спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, не видавалося.

Відповідно до п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 549 ЦК УРСР установлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Так, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України та, керуючись ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у вигляді 1/4 частини спірної квартири, оскільки на час смерті матері і до теперішнього дня проживає у спірній квартирі.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

О.О.Дьоміна

А.О. Леванчук