Справа № 629/5156/15-ц
Номер провадження 2/629/234/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі
головуючої - судді - Мішуровської С.Т.,
при секретарі судових засідань - Казмерчук М.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи: Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої особи: Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, в якому просить позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Караганди, Казахстан, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач посилається на те, що він є батьком, а відповідач є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5. Мати дитини поступово почала відсторонюватися від догляду за дитиною, повністю залишає дитини на нього та на бабусю, а чотири роки тому поїхала з міста, переховується від кредиторів та від виконання зобов'язань перед банками. Жодної участі у вихованні сина відповідач не бере на протязі чотирьох років. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному його утриманні. Без дозволу відповідача він не має можливості виїхати з сином на відпочинок за кордон, прописати сина у свою квартиру. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує всім необхідним для життя та розвитку. Неповнолітній ОСОБА_2 проживає разом з батьком, та бабусями, батьком створені належні умови для проживання та виховання хлопчика і він бажає в подальшому виховувати дитину.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи в суді повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Представник третьої особи, виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначили, що позивач не надав наявних доказів щодо свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_4, навпроти неї проживає бабуся дитини, мати позивача. Дитина часто бувала у бабусі, ОСОБА_3 дитиною не займалася, останній раз бачила її на початку літа 2015 року.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що знає сім'ю ОСОБА_3, вони сусіди. ОСОБА_3 не бачив давно, мабуть три роки. Дитина постійно з батьком, він часто їх бачить у бабусі, матері позивача. Батько займається вихованням сина, виконує батьківські обов'язки належним чином.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що є сусідкою позивача по АДРЕСА_5, проживають в одному будинку три роки. За цей час дружина ОСОБА_12 майже постійно була відсутня. В останнє бачила її в серпні 2015 року, дитина ходить до 1 класу, весь час з батьком. Коли батько на роботі, з дитиною знаходиться бабуся. До школи дитину возить батько, всі свята проводять разом.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що знає і позивача, і відповідача, вона проживає в одному будинку з матір'ю відповідача. ОСОБА_8 поїхала до Києва на заробітки. Зі слів її матері знаю, що останній раз вона була у вересні 2015 року. Від неї вона ховається, тому що не повертає гроші за кредит. Тривалий час ОСОБА_8 поряд з дитиною не було, сином займався тільки батько.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що її син ОСОБА_10 виховує дитину сам вже п'ятий рік, вона йому допомагає, матір дитини ніякої участі у вихованні сина не приймає. Онуку зараз сім років. Після одруження спочатку жили добре, потім вона поїхала на заробітки до Києва, всі свята, футбол, навчання, виховання було на синові. Невістка приїжджала фактично на один день.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона цивільна дружина позивача, разом проживають з листопада 2015 року. Її діти разом ходили до дитячого садка. Весь час дитиною займалися батько та бабуся. Батько приходив на збори, готував сина до свят. Від матері ОСОБА_12 знає, що ОСОБА_8 була останній раз в перших числах вересня, потім з жовтня 2015 року вона зовсім уїхала. Тривалий час її не було, на початку березня приїхала, забрала дитину зі школи і з ним уїхала. Батько дуже гарно спілкується з сином, вони часто розмовляють як дорослі. ОСОБА_3 вона знає чотири роки. Спочатку вона намагалася працювати на ринку, потім набралася кредитів, на займала грошей у людей. Потім вирішила поїхати до Києва на заробітки. Особисто вона її бачила в липні 2015 року. ОСОБА_3 говорила, що працює в нічні зміни, для того, щоб не заснути, вживала наркотичні речовини. Знає, що вона привозила дитині цукерки, а про подарки, привозила чи ні, не знає.
Допитана в судовому засіданні соціальний педагог міського центру практичної психології і соціальної роботи відділу освіти Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_13 пояснила, що вона обстежувала малолітню дитину до того, як його забрала матір. Під час обстеження було встановлено, що хлопчик проявляє прихильність більше до батька, жодного разу самостійно про матір не згадав. Дитина знає, що у нього є мама ОСОБА_8, але давно її не бачив, маму хотів би бачити, але вона давно не дзвонила, сумує за нею. З боку дитину негативу в бік матері немає, скоріше байдужість. У дитини є заміщення мами іншою жінкою, яку він називає мамою. З боку батька ніякого тиску на дитину не було, дитина вела себе розкуто, спокійно. Після того, як дитину забрала матір, а потім дитина повернулася до батька, психологічний стан дитини змінився. У дитини не стійкий емоційний стан, має незадоволену потребу в харчуванні, прагне повернутися до звичайного режиму життя (як до поїздки), дитина після поїздки до матері перебуває в стані травмуючої ситуації, простежується бажання бути меншим за віком, має місце не прийняття маминого меншого сина ОСОБА_14, якому 6 місяців.
Допитана в судовому засіданні свідок, вчитель, ОСОБА_15 пояснила, що дитина навчається в першому класі, вона є його класним керівником. Дитина завжди охайна, вихована. Маму бачила на початку вересня 2015 року, вона приводила дитину до школи, стосунки між ними булі нормальні, мати відносилися до дитини з любов'ю. Потім матір перестала з'являтися до школи, обов'язки щодо виховання дитини здійснював в основному батько.
В судовому засіданні малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, сказав, що ні батько, ні мама, його не ображають. Коли був у мами, то до школи не ходив, гуляв, ходив на спортивні заняття, мама йому дзвонить, любить його, а він її, мама обіцяла приїхати, він її чекає. З ким хоче жити ще не визначився.
Вислухавши пояснення стоорін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:
Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як вбачається з позовних вимог позивача, підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки він вважає те, що відповідачка ухиляється від виховання сина і тривалий час з ним зовсім не спілкуєься .
Згідно п.2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками
Згідно п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини у інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Положення Конституції України проголошують:
С т а т т я 3 2 "Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…"
С т а т т я 5 1 "…Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою".
Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків" (ст. 111 Закону).
Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї (ст. 112 Закону).
Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 114 Закону).
Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного Кодексу України.
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірваний, що підтверджується копією заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.02.2016 року, яке набрало законної сили 21.02.2016 року.
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1, виданого 10.10.2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 476.
Відповідно інформації Лозівського дошкільного навчального закладу № 10 «Калинка» та Лозівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 11 ОСОБА_3 в дошкільному закладі та школі з'являється рідко, всі питання розвитку, виховання дитини завжди вирішує батько дитини та бабуся.
Позивач на підставі договору дарування від 12.102013 року має квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2013 року.
Крім того, позивач має власний транспортний засіб, займається перевозками, тобто має постійний дохід для забезпечення всім необхідним для життя, здоров'я та розвиту дитини.
Із актів обстеження житлово-побутових умов від 28.01.2016 року вбачається, що за адресами: АДРЕСА_2, та за адресою: АДРЕСА_6 створені належні умови для життя, навчання, відпочинку дитини.
Посилання позивача та свідка ОСОБА_11 на те, що відповідач вживала наркотичні речовини ні підтверджені жодним документом, тому суд не бере їх до уваги.
З матеріалів справи вбачається, що матір спілкується з дитиною, дитина любить матір та весь чекає з нею зустрічі, про що повідомила в судовому засіданні.
Із заперечень виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування від 11.02.2016 року вбачається, що вони вважають недоцільним позбавляти відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо її малолітнього сина
Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, що застосовується до матері, тому суд вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина.
Дана позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначає, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин ( наприклад, справа «Савіни проти України»). Сам факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує позбавлення матері батьківських прав.
З огляду на вищевикладене суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України та на підставі ст.164 Сімейного Кодексу України, суд,-
В задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи: Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області шляхом подання через Лозівський міськрайонний суд Харківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів після його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.Т.Мішуровська