Справа № 130/1085/14-ц Провадження № 22-ц/772/1909/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 21Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року в частині вирішення питання про відшкодування витрат ОСОБА_3 на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_6, про визнання недійсними договорів дарування та їх скасування, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Розяснено позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 7062 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 121, 80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судових витрат скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви представника відповідачів, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляд у цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 березня 2015 року в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду Вінницької області.

В іншій частині ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 02 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 4141 , 20 грн.

В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правову допомогу скасовано, справу в зазначеній частині передано на новий апеляційний розгляд.

В судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала з підстав, зазначених в ній, просила суд її задовольнити.

В судове засідання відповідачі та їх представник ОСОБА_8 не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_8 подав до суду письмові заперечення проти апеляційної карги, в яких просив апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23.01.2015 року змінити, стягнувши судові витрати на підготовку адвокатами процесуальних документів та участь в судових засіданнях, розгляд апеляційної скарги провести у відсутність відповідачів та їх представника.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 23 січня 2015 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення його позову без розгляду (т.2 а.с. 54).

В цей же день представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 ОСОБА_8 подав до суду заяву про стягнення з ОСОБА_2 понесених відповідачами судових витрат в звязку з поданою позивачем заявою про залишення позову без розгляду (т. 2 а.с. 55).

Залишаючи позовну заяву без розгляду та задовольняючи вимоги про стягнення з позивача витрат , понесених ОСОБА_3 на оплату правової допомоги, суд першої інстанції виходив із доведеності відповідачем підстав для застосування вимог ч. 3 ст. 89 ЦПК України та розміру понесених витрат.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з розясненнями наданими в п.38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК).

Як вбачається з матеріалів справи, питання про відшкодування судових витрат судом першої інстанції було вирішено за відсутності сторін у справі.

Докази належного повідомлення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України про час та місце судового засідання в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судом першої інстанції вирішено питання про відшкодування судових витрат, понесених відповідачем, з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, без повідомлення осіб , які беруть участь у справі про час та місце судового засідання та без зясування у встановленому законом порядку обставин, на які посилався представник відповідача на підтвердження своїх вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

22 квітня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_8 було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого відповідачі доручили адвокату ОСОБА_8 бути представником в Жмеринському міськрайонному суді та Апеляційному суді Вінницької області у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів з повноваженнями, передбаченими ст.ст. 27,31,44 ЦПК України (т.1 а.с. 60).

Повноваження ОСОБА_8 також підтверджуються ордером серії ВН №002570 (т.1 а.с. 59).

23 жовтня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_9 було укладено договір про надання правової допомоги, згідно з яким останній зобовязався надавати правову допомогу відповідачам у Жмеринському міськрайонному суді, а при необхідності в суді апеляційної та касаційної інстанції з повноваженнями, визначеними ст.ст. 27, 31, 44 ЦПК України без обмежень (т.2 а.с.2).

На підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем ОСОБА_3 надано суду акти здачі- прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 22.04.2014 року та 05.11.2014 року, а також квитанції до прибуткового касового ордеру №19 від 24.04.2014 року, №60 від 24.10.2014 року та №63 від 05.11.2014 року (т.1 а.с. 164, 164а; т. 2 а.с. 9-11).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Скасовуючи ухвали суду апеляційної інстанції від 02 березня 2015 року та від 16 листопада 2015 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 23 вересня 2015 та 16 березня 2016 року зазначив, що відомості про те, що ОСОБА_8та ОСОБА_10 були допущені до участі в розгляді справи ухвалою суду як особи, що надають правову допомогу відсутні, згідно з журналами судових засідань останні брали участь у справі як представники відповідачів а не особи, які надають правову допомогу.

Таким чином, судом не зясовано наявності передбачених законом підстав для компенсації витрат понесених відповідачем ОСОБА_3 у звязку із залишенням позову ОСОБА_2 без розгляду відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року в частині відшкодування витрат ОСОБА_3 на правову допомогу скасувати, а вирішення даного питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

Згідно з оригіналом: