Єдиний унікальний номер 741/232/16
Провадження № 2/741/159/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 11 травня 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

позивача,

відповідача та його представника адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, до початку розгляду справи судом по суті змінила предмет позову, просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 12 176,47 грн. та судові витрати. Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що на підставі рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2013 року з відповідача на її користь на утримання двох дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внаслідок не сплати відповідачем без поважних причини аліментів утворилась заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 40 165,37 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів, які зазначені в позовній заяві від 23 березня 2016 року, просила їх задовольнити, пояснила, що відповідачу було відомо про існування рішення про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей, він був присутній під час розгляду цієї справи в суді. За два з половиною роки відповідач не надав жодної копійки на утримання дітей, які постійно хворіють. Відповідач міг добровільно сплачувати аліменти, але свідомо цього не робив. Коли старшій дочці робили операцію, то відповідач надав лише 100 грн., при тому, що вона (позивач) витратила 5 500 грн. Коли їй (позивачу) було повідомлено про втрату виконавчого листа, вона особисто неодноразово їздила по відділах ДВС Дніпровського та Соломянського РУЮ в м. Києві з метою розшуку виконавчого документа. На початку 2016 року вона (позивач) письмово зверталася до Управління державної виконавчої служби міста Києва зі скаргою на дії державних виконавців, але до цього часу відповіді не отримала. Вона (позивач) неодноразово усно зверталася до начальника ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві, але це ніякого результату не дало. У неї (позивача) немає часу та коштів на оскарження дій державних виконавців, так як діти постійно хворіють, потребують коштів на лікування.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, подав до суду заперечення проти позову, пояснив, що він купував одяг дочці та сину від першого шлюбу, надавав матеріальну допомогу, але підтверджуючих документів не може надати. Він (відповідач) не надавав кошти безпосередньо позивачу, так як вони могли б бути витрачені не на дітей. Неодноразово він (відповідач) звертався до ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві, повідомляв, що з нього повинні стягуватися аліменти, зясовував, чому до цього часу аліменти не стягуються, але державний виконавець не міг знайти виконавчі документи, порекомендував очікувати письмове повідомлення, яке прийде на його (відповідача) роботу. Місця роботи та проживання за період стягнення аліментів він (відповідач) не змінював, рішення про стягнення аліментів не оскаржував, не заперечує проти стягнення з нього аліментів, від сплати аліментів не ухиляється. Він (відповідач) не знав, що може добровільно платити аліменти, призначені рішенням суду, очікував коли виконавча служба подасть на його роботу документи, необхідні для відрахування аліментів з його зарплати, залишав державному виконавцю адресу місця роботи. Йому (відповідачу) розяснили, що він має право звернутися в бухгалтерію за місцем роботи із заявою про відрахування із його заробітної плати аліментів на утримання дочки та сина від першого шлюбу лише під час розгляду цієї справи. На даний час він (відповідач) проживає з нинішньою дружиною та її дочкою від першого шлюбу, утримує сімю.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від відповідача причин, вини ОСОБА_3 у цьому немає, а тому не можна покладати на нього відповідальність за прострочення сплати аліментів у виді неустойки.

Суд розглядає справу в відсутності третьої особи, оскільки немає потреби заслуховувати її особисті пояснення.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого 20 березня 2001 року народилася дочка ОСОБА_4, а 12 грудня 2002 року син ОСОБА_5, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8; 9).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 7) вбачається, що шлюб між сторонами розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 19 вересня 2013 року, яке набрало законної сили 1 жовтня 2013 року, ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення найстаршою дитиною повноліття в розмірі 1/3 частини доходу ОСОБА_3, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня предявлення позову, тобто з 10 вересня 2013 року, що підтверджується його копією (а.с. 4).

3 жовтня 2013 року Носівським районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 47; 51; 52; 53).

Відповідно до ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений обовязок державного виконавця здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням та надходженням відрахованих сум аліментів стягувачам, тобто державний виконавець самостійно розраховує суму заборгованості по незавершеному виконавчому провадженню. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.

З довідки розрахунку заборгованості по аліментах (а.с. 6), наданої старшим державним виконавцем ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві відповідно до довідки про заробіток відповідача з вересня 2013 року по січень 2016 року, вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 по аліментах станом на січень 2016 року становить 40 165,37 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобовязаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обовязків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність).

З копії подання старшого державного виконавця ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві ОСОБА_8 про видачу дубліката виконавчого документа (а.с. 50) та копії постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (а.с. 47) вбачається, що 1 листопада 2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 741/1250/13-ц від 3 жовтня 2013 року. 26 листопада 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлення його (виконавчого провадження) до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. 4 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відмову в прийнятті виконавчого провадження та направлено матеріали виконавчого провадження до ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві в звязку з тим, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні довідка-розрахунок по аліментам та відповідь ПФУ, ДПС України про місце роботи боржника. Під час пересилки виконавчий документ було втрачено.

В судовому засіданні встановлено, що старший державний виконавець ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з поданням про видачу дубліката виконавчого листа № 741/1250/13-ц лише 16 грудня 2015 року, що підтверджується відомостями, зазначеними в ухвалі суду від 20 січня 2016 року (а.с. 51).

З копії ухвали Носівського районного суду Чернігівської області № 741/1641/15 від 20 січня 2016 року (а.с. 51) вбачається, що подання старшого державного виконавця ВДВС Соломянського РУЮ міста Києва було задоволено, постановлено видати дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів.

8 лютого 2016 року старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Соломянського РУЮ міста Києва винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження. 18 лютого 2016 року винесено постанову, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 741/1250/13-ц від 3 жовтня 2013 року закінчено та направлено до ВДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві в звязку з тим, що боржник працює в ПАТ «АК «КИЇВВОДОКАНАЛ», що за територіальністю відноситься до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, що підтверджується копіями постанов (а.с. 52; 53).

28 березня 2016 року головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття провадження з виконання виконавчого листа № 741/1250/13 від 3 жовтня 2013 року, що підтверджується копією постанови (а.с. 56).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з 6 лютого 1997 року зареєстрований та постійно проживає в Соломянському районі АДРЕСА_1/1, що підтверджується копією паспорта (а.с. 41).

З копії довідки ПАТ «АК «КИЇВВОДОКАНАЛ» від 15 березня 2016 року (а.с. 49) вбачається, що з 6 вересня 2013 року працює слюсарем аварійно-відновлювальних робіт в Департаменті експлуатації водопровідного господарства ПАТ «АК «КИЇВВОДОКАНАЛ».

Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд не вбачає в діях ОСОБА_3 винних навмисних дій (бездіяльності) спрямованих на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів.

Заборгованість по сплаті аліментів виникла в звязку із неналежним виконанням державними виконавцями своїх службових обовязків, тобто з причин не залежних від дій (бездіяльності) відповідача, а тому відсутні законні підстави для покладення на ОСОБА_3 відповідальності за прострочення сплати аліментів у виді неустойки.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України,

вирішив:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

На рішення сторонами може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення, а третьою особою в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В.Киреєв