07.10.2016 Єдиний унікальний № 371/1118/16-ц
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 558 /16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козинської сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернувся позивач та просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку під АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовував тими обставинами, що він є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 за законом. Державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину вищезазначеного будинку, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на нього.

В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Козинської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова ОСОБА_4 просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що проти задоволення позову не заперечує.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права.

Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права.

Позивач звернувся за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області його права на отримання в порядку спадкування права власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу.

Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 12 травня 1992 року Козинською сільською радою Миронівського району, актовий запис № 4.

Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Козинської сільської ради Миронівського району 19 вересня 2016 року № 520 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 1981 року володів 1/2 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 1981 року до дня його смерті, що відображено в погосподарських книгах сільської ради (а.с. 92).

Житловий будинок був побудований у 1928 році. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 21 квітня 2016 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції (а.с. 13-18).

Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно.

Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки.

Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Отже, запис померлого ОСОБА_5 в книгах погосподарського обліку з 1981 року в якості власника 1/2 частини будинку підтверджує факт належності цієї частини будинку саме йому.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець ОСОБА_5 втратив право власності на вказану нерухомість.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до якої увійшло право власності на 1/2 спірного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР).

Після смерті ОСОБА_5 його спадщину прийняла ОСОБА_3, яка є його дружиною, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Козинською сільською радою Старченківського району Київської області (а.с. 9)

Із довідки виданої виконавчим комітетом Козинської сільської ради Миронівського району від 04 серпня 2016 року № 420 вбачається, що ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння житловим будинком по АДРЕСА_1

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3, після смерті її чоловіка ОСОБА_5, набула право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 а отже це право увійшло до складу спадщини після її смерті.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 року Козинською сільською радою Миронівського району, актовий запис № 22 (а.с. 12).

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 17 вересня 1991 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Козинської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області та зареєстрований в реєстрі під номером 37.

Згідно зазначеного заповіту, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю дочкам ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних частинах» (а.с. 42).

ОСОБА_6, ОСОБА_7 від прийняття спадщини ОСОБА_3 за заповітом відмовились, про що свідчать їхні заяви (а.с. 47, 52).

У разі відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5, виданого 30 квітня 1971 року Козинською сільською радою Миронівського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився ОСОБА_1, матір'ю якого була ОСОБА_3 (а.с. 8).

Тобто, позивач є сином спадкодавця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини матері (а.с. 38).

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3, який в строк, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, прийняв її спадщину за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця.

Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1266, 1267 та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України отримала право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Козин, вулиця Лісова, 34.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1266, 1267, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57- 60, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 222, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

3.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук