Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнило, та остаточно просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 22 липня 2014 року, у загальному розмірі 105 557 грн 35 коп., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 68 332 грн 23 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 21 038 грн 97 коп.; комісія - 16 186 грн 15 коп., а також просив стягнути витрати зі спати удового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до кредитного договору № 319-0201036/ФКВ, укладеного 06 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_4, останній отримав кредит у сумі 35 644 доларів США зі сплатою 9,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк із 06 лютого 2008 року до 05 лютого 2014 року. Зазначив, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк».

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 105 557 грн 35 коп. та судові витрати у розмірі 1 055 грн 57 коп., а всього - 106 612 грн 92 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених вимог, адже відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором № 319-0201036/ФКВ щодо сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що призвело до утворення заборгованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що наданий банком розрахунок заборгованості містить відомості про терміни погашення тіла кредиту і за який період, нарахування процентів та сплата процентів за користування кредитом, з якого розміру заборгованості проведено розрахунок пені, тобто він є повним, чітким та зрозумілим, у зв'язку із чим правильно вважав його належним і допустимим доказом у справі згідно з вимогами ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

На спростування доводів апеляційної скарги про те, що у відповідача відсутній обов'язок повертати кредит ПАТ «Дельта Банк», оскільки його не було повідомлено про заміну кредитора у зобов'язанні, апеляційний суд правильно зазначив наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Так, суд установив, що наявний у матеріалах справи кредитний договір не містить заборони щодо зміни кредитора у зобов'язанні, крім того, правильно зазначив, що факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань, при цьому правильно врахував, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про виконання кредитного зобов'язання відповідачем первинному кредитору.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про необхідність нотаріального посвідчення додатків до договору, який нотаріально посвідчений, зазначивши, що у цій справі вони не є предметом спору.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи про порушення судами норм процесуального права, а саме: вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60, 212 ЦПК України щодо оцінки доказів та не встановлення всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; недоведеність факту переходу прав та обов'язків кредитора від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором, укладеним із ним, та у зв'язку із цим помилковість відповідних висновків судів, а також про порушення судами норм матеріального права: ст. ст. 369, 516, 517, 612, 613 ЦК України; ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; ст. ст. 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В.Маляренко

І.К.Парінова