АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 760/23593/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5388/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

28 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частку в розмірі 30/100 квартири АДРЕСА_1, одночасно припинивши у вказаній частині право власності ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на частку в розмірі 70/100 квартири АДРЕСА_1, одночасно припинивши у вказаній частині право власності ОСОБА_3.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу та просив суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірна квартира придбана ним за власні кошти. Також посилався на порушення судом норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що у жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 3 червня 2009 року між сторонами укладено шлюб, від якого мають твоїх дітей: ОСОБА_6, 2010 року народження, ОСОБА_7 2012 рокународження та ОСОБА_8 2014 року народження.

Зазначила, що вихованням та утриманням дітей займається вона самостійно, відповідач не дбає про матеріальне благополуччя дітей та родини, у зв'язку із чим звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання дітей та дружини до досягнення дітей трирічною віку.

В період шлюбу сторони придбали двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість якої складає 650000 грн.

Враховуючи ту обставину, що на її утриманні знаходяться неповнолітні діти, просить суд про відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя в разі виникнення спору між сторонами з приводу вартості майна, яке знаходяться у їх спільній сумісній власності і підлягають розподілу у таких пропорціях: присудити позивачу 70% спільного майна, а відповідачу присудити 30% спільного майна.

У зв'язку із викладеним просила суд визнати в порядку поділу майна подружжя за нею право приватної власності на частку в розмірі 70/100 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1; визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_7 право приватної власності на частку в розмірі 30/100 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1; визначити порядок користування вказаною квартирою, а саме: виділити в користування ОСОБА_3 велику кімнату, виділити в користування ОСОБА_7 малу кімнату, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 червня 2009 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по Нікопольському району Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області було зроблено актовий запис № 811 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1.

Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_6, 2010 року народження, ОСОБА_7, 2012 рокународження та ОСОБА_8, 2014 року народження.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6 до досягнення дітьми повноліття аліменти в розмірі 60% з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 24 вересня 2014 року, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за кожну дитину.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на її утримання до досягнення ОСОБА_8 трирічного віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти в розмірі 10% з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 24 вересня 2014 року.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Згідно договору дарування квартири, посвідченого 22 липня 2010 приватним нотаріусом КМНО Кондрат Н.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №1741, ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

12 жовтня 2010 між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_5 продав зазначену вище квартиру. За погодженням сторін продаж квартири вчинено за 23920 грн.

12 жовтня 2010 між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого останній придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Вартість квартири становила 52335 грн., що підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 13 січня 2016 року.

Згідно довідки Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12 вересня 2014 №50/СВ-211, виданої ОСОБА_3, остання звернулася до правоохоронних органів з приводу нанесення їй чоловіком тілесних ушкоджень. Також у довідці зазначено, що з пояснень ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_5 неодноразово наносив тілесні ушкодження, постійно виражався нецензурною лексикою, все це він здійснював при дітях.

На даний час в СВ Солом'янському РУ ГУМВС знаходиться кримінальне провадження № 0007848 від 11 вересня 2014, яке внесено в ЄРДР за заявою позивача.

У матеріалах справи міститься витяг з кримінального провадження №0007848, де заявником значиться ОСОБА_3 щодо нанесення тілесних ушкоджень останній ОСОБА_5

З листа Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 жовтня 2014 №108/24/13-886-421 вбачається, що службою направлено лист до Центру обслуговування споживачів № 2 з метою постановки квартири за адресою: АДРЕСА_1 на контроль.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.1 та ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем внесено особисті кошти для придбання спірної квартири.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано технічної документації на квартиру, що унеможливлює вирішення даного питання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів розрахунку оплати за надану правову допомогу, а також акту-приймання передачі послуг.

Проте, колегія суддів не може погодитися повною мірою з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2010 між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, відповідно до якого ОСОБА_5 продав зазначену вище квартиру, за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 23920 грн.

12 жовтня 2010 між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого останній придбав квартиру за 355 945 грн. 50 коп.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо внесення ним особистих коштів на придбання спірної квартири, а тому зазначена квартира є його власністю, оскільки сума за яку придбано квартиру значно вища за суму, отриману від продажу квартири АДРЕСА_3 (складає 1/15 частини від вартості придбаної квартири АДРЕСА_1 (355945,5 грн. : 23920 грн. = 14, 88).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 що спірна квартира не могла бути придбана за спільні кошти, так як на час її придбання позивач не працювала, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України), рівність часток подружжя у спільному майні презюмується.

Також, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3, що частка належного їй майна має бути збільшена, так як з нею проживають малолітні діти, оскільки наявність дітей сама по собі, в силу ч.3 ст. 70 СК України, не може бути правовою підставою для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя, оскільки при цьому з відповідача повинні бути стягнуті аліменти на дитину, яких недостатньо для належного виховання, утримання та розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 60% від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_5 та аліменти на ОСОБА_3 до досягненню молодшою дитиною трирічного віку - 10 %.

Колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою, так як в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу квартири від 12 жовтня 2010 року у якому зазначена кількість кімнат та її площа, оскільки позивачем не надано суду технічної документації на спірну квартиру, що позбавляє суд можливості вирішити питання про наявність технічної можливості визначення порядку користування сторонами квартирою та перевірити обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок оплати за надану правову допомогу, а також акт приймання - передачі наданих послуг.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити в частині поділу спірної квартири з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, за ОСОБА_5 - право власності на 1/2 частину квартири, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року в частині поділу спільного майна подружжя скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя:

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири, припинивши у вказаній частині право власності ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини квартири, припинивши у вказаній частині право власності ОСОБА_3.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді