АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1312/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 49 Мозгова О.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В., Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

з участю: позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу.

Позивач свій позов мотивувала тим, що з 19 лютого 2004 року перебуває вдруге в шлюбі з відповідачем по справі, який був зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом № 183, від шлюбу мають двох дітей, які є повнолітніми.

Перший шлюб з відповідачем було зареєстровано в 1973 році. Сімейне життя подружжя складалося добре, але в 1995 році відповідач залишив сім'ю та почав проживати з іншою жінкою. У 2001 році шлюб між ними було розірвано.

У 2004 році сторони відновили шлюбні відносини, але подружнє життя не складалося: відповідач зловживає алкогольними напоями, в сім'ї постійно виникають сварки. Подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливе, сім'я розпалась остаточно. Майнового спору між ними не має. На розірвання шлюбу в органах РАЦС відповідач не погоджується. Тому ОСОБА_6 звернулася з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_7

Позивачка просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Витрати пов'язані з одержанням свідоцтва про розірвання шлюбу просила покласти на ОСОБА_6

Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2010 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрований 19 лютого 2004 року Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом № 183.

Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище - ОСОБА_7, набуте нею в шлюбі.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС в сумі 34 грн. ОСОБА_7 від вказаних витрат - звільнено.

У березні 2016 року ОСОБА_9 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року заяву ОСОБА_9 було залишено без задоволення.

У квітні 2016 року ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції було прийняте з порушенням процесуального права.

Апелянт зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не отримував судових повісток та не був повідомлений про розгляд справи, тому не мав можливості подати свої заперечення проти позову. А на поштових повідомленнях, що надсилалися на його ім'я судом першої інстанції та про які в своєму рішенні зазначає суд першої інстанції, міститься не підпис апелянта, а підпис його колишньої дружини - позивачки по справі.

Також, ОСОБА_7 зазначає, що в результаті ухвалення заочного рішення про розірвання шлюбу були порушені його майнові права, адже він вважаючи, що знаходиться в шлюбі з ОСОБА_6, надавав згоду на відчуження їхнього спільного нерухомого майна.

ОСОБА_7 вказує на те, що розірвавши шлюб заочним рішенням його фактично позбавили права на розподіл спільного майна подружжя.

Апелянт просить суд скасувати заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2010 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Даним критеріям оскаржуване рішення не відповідає, оскільки було ухвалене судом з порушенням норм процесуального права.

З рішення від 24 лютого 2010 року вбачається, що суд розглянув дану справу в порядку заочного розгляду, але при цьому судом не було дотримано вимог, які зазначено в ст.224-225 ЦПК України.

Так відповідально до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Процесуальним законом не встановлено вимоги щодо форми її прийняття, тобто така ухвала може бути оформлена як окремий процесуальний документ відповідно до вимог ч. 1 ст. 210 ЦПК, так і протокольно, відповідно до вимог ч. 2 ст. 210 цього Кодексу.

Але з протоколу судового засідання не вбачається, що суд роз'яснював позивачу порядок заочного розгляду справи, а також, що позивач не заперечував проти такого розгляду. Також судом в порушення ст.225 ЦПК України не було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Крім того, здійснюючи розгляд справи, суд не забезпечив належного повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК.

Оскільки в матеріалах справи немає доказів інформування відповідача про час та місце розгляду справи, а наявні у справі поштові повідомлення про вручення судових повісток ОСОБА_7, на які послався суд у рішенні, не можуть бути підтвердженням його інформування про час та місце розгляду справи, оскільки їх отримувала позивач ОСОБА_6, яка підтвердила це під час апеляційного розгляду.

При цьому сам ОСОБА_7 про наявність даного позову та про ухвалене судом заочне рішення про розірвання шлюбу не знав, суд про це його не повідомляв, оскільки у справі відсутні дані про направлення відповідачу копії рішення суду від 24 лютого 2010 року. Свідоцтва про розірвання шлюбу відповідач не отримував, а у його паспорті громадянина України по день розгляду справи апеляційним судом відсутня відмітка про розірвання його шлюбу з ОСОБА_6

Тому за вказаних обставин у суду не було підстав для заочного розгляду цивільної справи.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції не забезпечив при розгляді справи право відповідача на участь в судовому розгляді чим порушив його процесуальні права на подачу заперечень проти позову та безпосередню участь в судовому розгляді справи, ухвалюючи рішення, не з'ясував всіх обставин, помилково вважав доведеними обставини, що мають значення для справи, не мотивував належним чином рішення, безпідставно послався лише на доводи позивача, то відповідно до вимог ст.309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог на підставі досліджених колегією суддів доказів , що були надані сторонами.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" також зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК, вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З досліджених колегією суддів матеріалів справи та з пояснення сторін, які були надані в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що 19 лютого 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом № 183 був зареєстрований шлюб, від якого сторони мають двох повнолітніх дітей. Даний шлюб між сторонами був зареєстрований вдруге, оскільки перший шлюб ОСОБА_6 з відповідачем , який було зареєстровано в 1973 році був розірваний 24 липня 2001 року /а.с.5/ по тій причині, що в 1995 році відповідач залишив сім'ю та почав проживати з іншою жінкою.

У ході розгляду справи апеляційним судом позивач пояснила, що причиною її звернення вдруге з позовною заявою про розірвання шлюбу стало неналежне ставлення відповідача до неї, його зловживання спиртними напоями та залишення сім'ї і проживання тривалий час в іншому місці. ОСОБА_6 вказала, що на її думку сім'я розпалась остаточно, тому позивач просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не надавати термін на примирення.

Відповідач ОСОБА_7 доказів позивача не спростував та підтвердив, що дійсно мали випадки тривалої його відсутності дома та, що сімейні відносини з позивачкою давно припинені, а остання з часу продажу спільного будинку в с.Кедина Гора Золотоніського р-ну взагалі проживає окремо від нього, а він будучи онкохворим інвалідом першої групи вимушений жити у притулку для осіб, що втратили житло. Про надання строку на примирення відповідач суд не просив.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст.105 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно статті 115 Кодексу розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 116 Кодексу передбачено обов'язкове отримання свідоцтва про розірвання шлюбу при реалізації особою права на повторний шлюб.

За встановлених обставин, враховуючи, що шлюбні стосунки між сторонами тривалий час відсутні, вони проживають окремо один від одного, спільного бюджету не мають, про надання строку на примирення клопотання не заявляли, а подальше спільне подружнє життя між ними та збереження сім'ї є неможливим, оскільки це суперечитиме як інтересам кожного з подружжя, так й інтересам сім'ї, яка остаточно розпалася, то позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу належить задовольнити. Та розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрований 19 лютого 2004 року Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом № 183.

За клопотанням позивача належить стягнути з ОСОБА_6 витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС, а ОСОБА_7 від вказаних витрат звільнити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2010 року - задовольнити частково.

Заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрований 19 лютого 2004 року Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом № 183.

Стягнути з ОСОБА_6 витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС. ОСОБА_7 від вказаних витрат - звільнити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :