Справа № 454/1624/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс-Духнич Т. В. ,

при секретарі Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути із відповідача в його користь 340763грн. 18 коп. що еквівалентно 16000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на 19.10.2015р., отриманих від реалізації земельних ділянок та житлового будинку, розташованих в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, а також сплаченого судового збору. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 12.08.2012р. ним видано ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_3, якою він уповноважив останнього продати належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Устилуг по вул. О.Хохол № 12 Волинської області і належні йому на праві власності земельні ділянки, надані для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якої 03.09.2012р. ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 належну йому земельну ділянку площею 0,1000га., розташовану на території м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Разом із земельною ділянкою на користь ОСОБА_4 відчужено й житловий будинок по вул. О.Хохол, 12 в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області. Вказує, що сума коштів отриманих від продажу земельної ділянки та будинку становить 16000 доларів США, про що йому повідомив покупець. Зазначає, що ОСОБА_2 не дотримався обовязку щодо передачі йому коштів, отриманих внаслідок реалізації належного йому нерухомого майна.

В запереченні на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказав, що позивач ОСОБА_1 є його тестем батьком його дружини ОСОБА_5, якій ОСОБА_1 неодноразово висловлював бажання подарувати будинок та земельну ділянку в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області чи заповісти їй вказане майно за заповітом, а ОСОБА_5 мала намір після набуття права власності на вказане майно здійснити його продаж, оскільки не мала наміру проживати в м. Устилуг, проти чого ОСОБА_1 не заперечував. В звязку з цим за пропозицією ОСОБА_1 між ними досягнута домовленість про здійснення продажу цього майна від імені ОСОБА_1, кошти від якого повинна була отримати його донька ОСОБА_5. Це було зроблено з метою економії коштів, щоб не нести витрат, повязаних з попереднім оформленням відчуження цього майна ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 і оформленням її права власності на вказане майно. З цією метою позивач ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_5 попросили відповідача здійснити продаж земельної ділянки та будинку від імені позивача і вчинити необхідні для цього дії, оскільки він перебував на пенсії і мав більше вільного часу ніж його дружина ОСОБА_5, на що він погодився. З цією метою, 12.08.2012р. ОСОБА_1 оформив на нього нотаріальну довіреність, якою уповноважив продати належний ОСОБА_1 на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. О.Хохол, 12 у м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області та надані для обслуговування вказаного будинку, господарських будівель, споруд та ведення підсобного господарства земельні ділянки на умовах та за ціну на його розсуд. На підставі зазначеної довіреності 03.09.2012р. ним укладено із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га., в м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, яка належала на праві власності ОСОБА_1, за 18606грн., що відповідає вартості цієї земельної ділянки, визначеної висновком про її експертну грошову оцінку. Дати укладення договору купівлі-продажу будинку та ціни продажу він не памятає, оскільки отримані у нотаріуса примірники договорів купівлі-продажу він передав ОСОБА_1, однак стверджує, що оплата за нього була здійснена також у національній валюті. Стверджує, що після отримання від покупця коштів за будинок і земельну ділянку він мав намір передати їх ОСОБА_1, однак той не захотів їх приймати, попросивши віддати їх своїй доньці ОСОБА_5, оскільки за досягнутою між ними домовленістю ці кошти повинна була отримати вона, що він на прохання позивача й зробив. Вважає, що умов договору з ОСОБА_1 він не порушував, просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, пояснив, що не памятає коли ним була надана ОСОБА_2 довіреність на продаж належних йому будинку та земельної ділянки і коли таке майно було продано. З покупцем вказаного майна він на рахунок питань, повязаних із його купівлею-продажем не спілкувався, коштів від продажу цього майна ОСОБА_2 йому не передав. Претензій до ОСОБА_2 щодо повернення коштів в позасудовому порядку він не мав. Додатково пояснив, що бажає повернути кошти від продажу його майна і поділити їх між донькою та сином.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні в частині обставин справи доводам позовної заяви, вважає, що ОСОБА_2 не виконав свого обовязку передати ОСОБА_1 16000 доларів США, отриманих в результаті виконання договору доручення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним у запереченні. Крім цього, повідомив, що продаж будинку і земельної ділянки відбувались в один день, кошти за вказане майно він отримав від покупця перед тим як піти до нотаріуса, передача коштів відбулась в салоні його автомобіля неподалік Устилузької міської ради. Разом із ним при цьому був його знайомий ОСОБА_7 На час підписання договорів купівлі-продажу кошти вже були передані йому покупцем. Після продажу будинку та земельної ділянки у вечері того ж дня вони з ОСОБА_7 прибули в м. Сокаль, де взявши його дружину ОСОБА_5, яка є дочкою позивача, поїхали в с. Добрячин Сокальського району, де в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 він повідомив позивача про продаж будинку і земельної ділянки та запропонував йому взяти отримані від покупця кошти. Однак ОСОБА_1 відмовився приймати кошти, попросивши віддати їх доньці ОСОБА_5, оскільки вони домовились, що ці кошти вона повинна забрати собі, що він і зробив. Вважає, що ОСОБА_1 звернувся в суд із цим позовом під впливом сина, який незадоволений тим що йому не дісталось коштів від продажу будинку, а тому протягом майже трьох років ОСОБА_1 не висловлював йому будь-яких претензій на рахунок продажу цього майна, а в суд звернувся майже через три роки після його продажу.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовних вимог не визнав, надав пояснення аналогічні в частині обставин справи доводам, що викладені запереченні проти позову. Вважає, що ОСОБА_2 не порушував зобовязань, маючи намір передати кошти позивачу і вчинивши дії на його реалізацію діяв добросовісно, а позивач не забажавши брати кошти, отримані від продажу майна, і попросивши відповідача віддати їх доньці позивача ОСОБА_5, реалізував своє право власності на них, і як власник розпорядився ними, вирішивши їхню подальшу долю.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що в 2012р. вона побачила оголошення про продаж вказаного будинку на його вікні та подзвонила за вказаним у ньому номером та їй повідомили, що будинок продається, потім вони зустрілись з відповідачем ОСОБА_2 Продаж був здійснений за цінами, визначеними шляхом професійної оцінки, в загальній сумі біля 47000грн.. Кошти ОСОБА_2 нею були передані в м. Устилуг біля приміщення міської ради в автомобілі у гривнях, під час чого вона знаходилась на задньому пасажирському сидінні, ОСОБА_2 на сидінні водія, а також з продавцем був присутній ще якийсь чоловік, який сидів на передньому пасажирському сидінні і бачив як ОСОБА_2 перераховував кошти. Спочатку відбулася передача нею коштів ОСОБА_2, а потім вони поїхали у нотаріальну контору де підписали договори. На час підписання договорів розрахунки між ними були проведені. З ОСОБА_1 вона не знайома, не бачила його і ніколи не спілкувалась.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що приблизно в кінці серпня 2012р. від зустрівся з ОСОБА_2, який запропонував йому поїхати в м. Устилуг, де він мав продати будинок. На дану пропозицію він погодився. В м. Устилуг вони зустрілись з жінка, яка передала ОСОБА_2 кошти за будинок. Кошти покупець передала в салоні автомобіля, ОСОБА_2 при ньому перераховував кошти. Сума переданих коштів йому не відома, однак він бачив, що це були гривні. Після повернення в м. Сокаль вони взяли дружину ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та поїхали до її батька в с. Добрячин, де ОСОБА_2 повідомив батька своєї дружини про те, що відбувся продаж будинку та хотів передати кошти виручені від продажу. Однак, ОСОБА_1 попросив віддати ці кошти його доньці ОСОБА_5, тобто дружині відповідача.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що її батько ОСОБА_1 запропонував їй продати належні йому будинок та земельні ділянки в м. Устилуг та забрати кошти від їх продажу собі, щоб не витрачати кошти на попереднє нотаріальне оформлення відчуження їх ним в її користь для подальшого їх продажу нею від свого імені. Так як вона не мала часу та можливості зайнятись їх продажем, то цим зайнявся її чоловік ОСОБА_2 Повернувшись в м. Сокаль із м. Устилуг після продажу будинку та земельної ділянки, ОСОБА_2 разом із своїм знайомим ОСОБА_7 забрали її, і вони разом поїхали в с. Добрячин до її батька. Там ОСОБА_2 повідомив її батька про продаж будинку та землі і запропонував прийняти кошти, виручені від їх продажу. Однак батько не захотів їх приймати, попросивши щоб ОСОБА_2 віддав їх їй, оскільки кошти за продаж цього майна мали бути для неї, що він і зробив. Кошти від продажу були у гривні, а не в іноземній валюті. Частина коштів була витрачена на будівництво споруд у господарстві в с. Добрячин, де живе її батько, разом з іншими їхніми з ОСОБА_2 коштами, а частина витрачена на лікування її батька. Довгий час будинок у м. Устилуг не міг продатись оскільки були відсутні покупці. ЇЇ батьком неодноразово оформлялись довіреності на її чоловіка ОСОБА_2 на продаж будинку і землі в м. Устилуг, однак лише за останньою довіреністю він зміг їх продати.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

З копії довіреності від 15.08.2012р., що посвідчена приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_3, встановлено, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 продати належний йому на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Устилуг по вул. О.Хохол, № 12 та надані для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки на умовах та за ціну до його розсуду. Для цього ОСОБА_1 надано ОСОБА_2 право виконувати від його імені дії, повязані з цією довіреністю, зокрема укладати від його імені договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі, проводити розрахунки за вказаним договором та ін..

З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.09.2012р., посвідченого державним нотаріусом Устилузької державної нотаріальної контори ОСОБА_9, вбачається до ОСОБА_1 як продавець, від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 15.08.2012р. діяв ОСОБА_2, передав, а ОСОБА_10, як покупець, прийняла у власність земельну ділянку площею 0,1000га., розташовану на території м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області (п.1.1), призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (п.1.2). Продаж вчинено за 18606,00грн. і ця сума повністю сплачена покупцем готівкою та отримана продавцем до підписання цього договору, а на час підписання цього договору сторони не мала одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (п.1.4). Аналогічною була вартість земельної ділянки, встановлена згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки (п.1.5). Волевиявлення сторін було вільним, усвідомленим і відповідало їх внутрішній волі, а умови договору для сторін були зрозумілими і відповідали реальній домовленості сторін. Договір не приховував іншого правочину і був спрямований на реальне настання обумовлених ними наслідків (п.1.10).

В свою чергу, в ході розгляду справи позивачем не надано суду копій договору купівлі продажу житлового будинку як і іншої земельної ділянки, як і не ставилось питань щодо витребування копій таких.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Незважаючи на розяснення стороні позивача їх прав, позивачем не ставилось питань щодо витребування інших доказів у справі.

Натомість з листа Устилузької державної нотаріальної контори №205/01-16 від 16.11.2015р., зокрема встановлено, що 03.09.2012р. в приміщенні нотаріальної контори були укладені та посвідчені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок між сторонами ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_2. Продаж будинку, що в м. Устилуг по вул. Хохол Олени, 12 за домовленістю сторін вчинено за 19479грн. Згідно умов договору, на момент підписання та його нотаріального посвідчення, факт проведення повного розрахунку за відчуження житлового будинку відбувся. Серед іншого з листа встановлено, що 03.09.2012р. був укладений та посвідчений договір купівлі-продажу іншої земельної ділянки площею 0,1085га. для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в м. Устилуг. Продаж вчинено за 9626грн. Згідно умов договору, на момент підписання та його нотаріального посвідчення, факт проведення повного розрахунку за відчуження земельної ділянки відбувся.

Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що такі узгоджуються між собою за змістом і у логічному взаємозвязку, є належними в аспекті інформативності та допустимими. Тоді як на спростування таких фактичних даних позивачем не надано будь-яких доказів, отриманих із передбачених ст. 57 ЦПК України процесуальних джерел. В звязку з цим суд вважає доводи позивача ОСОБА_1 про те, що продаж будинку та земельної ділянки у м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області за кошти в іноземній валюті на загальну суму 16000 доларів США не доведеними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідач не виконав свого обовязку щодо передачі йому коштів, отриманих за продаж будинку і земельної ділянки, суд враховує наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1006 ЦК України повірений зобовязаний негайно передати довірителеві все одержане у звязку з виконанням доручення.

Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_2 після продажу будинку та земельної ділянки у цей же день прибув до ОСОБА_1 і запропонував йому взяти кошти, виручені від продажу його майна, однак ОСОБА_1 не бажав їх приймати і попросив передати ці кошти своїй доньці ОСОБА_5, що ним було зроблено на прохання ОСОБА_1, факт чого підтверджено у судовому засіданні свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

З встановлених обставин справи суд дійшов до переконання, що відповідач ОСОБА_2, прибувши після продажу будинку та земельних ділянок у цей же день до позивача ОСОБА_1 і запропонувавши йому забрати кошти, отримані від продажу майна, діяв добросовісно і з метою передачі ОСОБА_1 коштів, отриманих на виконання доручення, вчинив всі необхідні для цього дії.

Натомість ОСОБА_1, відмовляючись прийняти такі кошти і попросивши віддати їх своїй доньці ОСОБА_11, реалізував повноваження їх власника щодо розпорядження ними, вирішивши їх подальшу долю.

За змістом ст. 317 ЦК України зміст права власності передбачає право розпоряджання власником своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 відмовившись приймати від ОСОБА_2 отримані від продажу будинку та земельних ділянок кошти, вільно і на власний розсуд розпорядився ними, реалізувавши право на розпорядження своїм майном. Тоді як відповідач ОСОБА_2 такими коштами не розпоряджався, а лише вчинив дію із передачі їх доньці позивача, на його ж прохання.

Відповідно, у задоволенні вимоги щодо стягнення коштів отриманих від реалізації нерухомого майна суд відмовляє повністю.

В свою чергу, із врахуванням вимог ст. 88 ЦПК України не підлягає до задоволення вимога, щодо стягнення із відповідача понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, а також судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: Т. В. Струс-Духнич