Справа № 570/4983/15-ц
Номер провадження 2/570/445/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

покликаючись на відсутність у них оригіналу правовстановлюючого документу на будинковолодіння, що унеможливлює оформлення їх спадкових прав, позивачі у поданій до суду 29 грудня 2015 року заяві просять визнати за ними як спадкоємцями за заповітом після смерті 21 серпня 2013 року їх батька ОСОБА_4 Дем»яновича право власності за кожним по 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул.Білій 2 в с.Шпанів Рівненського району Рівненської області.

Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але відповідач до суду повторно не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність не подала. У поданих до суду заявах позивачі просять справу слухати у їх відсутність, позов підтримують повністю просять його розглянути на підставі наявних доказів, не заперечують проти заочного розгляду справи. Зважаючи, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу в заочному порядку у відсутність сторін та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані докази по справі, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Як встановлено судом, позивачі є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Дем»яновича.

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів №8966 від 26 листопада 2015 року, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради», згідно реєстрової книги № 1 під реєстровим № 133-133, право власності на житловий будинок по вул.Біла, 2 в с.Шпанів Рівненського району Рівненської області загальною площею 93,3 кв.м., житловою 61,5 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_4 Дем»яновичем відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 листопада 1987 року, виданого на підставі рішення виконкому Рівненської районної ради народних депутатів № 339 від 11 листопада 1987 року та записано в реєстрову книгу с.Шпанів том 1 сторінка133 позиція 133. Такі ж обставини підтверджуються технічним паспортом на майно, де вказаний 1971 рік побудови.

12 жовтня 1992 року ОСОБА_5 померла. Спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується відповіддю Рівненської районної державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

10 квітня 1995 року ОСОБА_4 Дем»янович заповів все своє майно своїм донькам-позивачам по справі.

27 травня 1996 року він одружився з відповідачем по справі.

21 серпня 2013 року в м.Сакі АР Крим, Україна ОСОБА_4 Дем»янович помер, що підтверджується відповідним документом, внаслідок чого відкрилася спадщина.

08 та 19 жовтня 2013 року позивачі звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

19 лютого 2014 року дружина померлого - відповідач по справі подала до нотаріальної контори заяву про відмову від частки у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою власністю спадкодавця, набуте ним особисто і за його кошти.

Відповідно до довідок № 4856 від 02 грудня 2015 року, виданих виконавчим комітетом Шпанівської сільскої ради Рівненського району Рівненської області за місцем знаходження спадкового майна, згідно погосподарської книги № 6 у вказаному будинку ніхто не зареєстрований, № 5615 від 28 грудня 2015 року спадкодавець був зареєстрований у ньому та постійно проживав на час своєї смерті.

22 грудня 2015 року відповідно до звіту про оцінку майна вказане майно оцінено в 117 677 грн.

25 грудня 2015 року винесена постанова державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житло, так як відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує належність вказаного спадкового майна спадкодавцю.

Ст.41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов»язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, зокрема і на підставі записів у погосподарських книгах.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. Аналогічні твердження містилися і у КпШС України, який діяв на час виникнення вказаних правовідносин.

За змістом цих норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і частки подружжя є рівними. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на день смерті ОСОБА_5 вказане майно належало подружжю ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, їх частки визначалися рівними.

У відповідності до ст.525, 526 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на той час, після її смерті відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №2 по вул.Біла с.Шпанів Рівненського району Рівненської області як частка у спільному майні подружжя.

Чоловік померлої фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки продовжував проживати у вказаному житлі та у передбачений ст.549 ЦК України шестимісячний строк не відмовився від неї. Їх доньки-позивачі по справі не вступали в управління спадковим майном та не подавали заяв про прийняття спадщини після смерті матері.

Отже, на момент своєї смерті ОСОБА_4 був одноосібним власником вказаного майна.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спадщина, яка відкрилася після смерті спадкодавця, його спадкоємцями по заповіту, які подали відповідні заяви, прийнята відповідно до ст.1269 ЦК України.

Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У суду не виникло сумніву, що ОСОБА_4 на час його смерті правомірно одноосібно належав житловий будинок з надвірними будівлями №2 по вул.Білій в с.Шпанів Рівненського району Рівненської області. Його право на нього ніким не оспорюється, але в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нього спадкоємиці позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на це майно в нотаріальній конторі. Оскільки позивачі є єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті батька, то вони мають успадковувати все майно, що належало спадкодавцю на день його смерті.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивачів, за захистом якого спрямоване їх звернення до суду, тому позов підлягає до задоволення.

Позивачі не просять про відшкодування судових витрат, тому це питання не є предметом судового розгляду, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу

З огляду на викладене, на підставі ст.ст.525, 526, 529, 548, 549 ЦК України 1963 року, ст.ст.328, 1223, 1233, 1268-1270 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 213-215,224-226 ЦПК суд

в и р і ш и в :

задоволити повністю позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія СР номер 302105, виданий 15 грудня 1997 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, ІНПП НОМЕР_1) як спадкоємицею за заповітом після смерті 21 серпня 2013 року ОСОБА_4 право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №2 по вул.Біла с.Шпанів Рівненського району Рівненської області.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія ЕС номер 180903, виданий 01 листопада 1996 року Алуштинським МВТУ МВС України в Криму, ІНПП НОМЕР_2) як спадкоємицею за заповітом після смерті 21 серпня 2013 року ОСОБА_4 право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №2 по вул.Біла с.Шпанів Рівненського району Рівненської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.