У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Собіни І.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Мельник С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна об»єктом спільної сумісної власності, витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, що зареєстрований за ОСОБА_4, яка мешкає в АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

Зазначає, що свого часу ОСОБА_6 відчужила їй шляхом продажу вищезазначений автомобіль, що в розумінні п.1 ч.1 ст.346 ЦК України стало підставою для припинення її права власності на нього.

Стверджує, що придбаний автомобіль вона 19 вересня 2015 року зареєструвала на своє ім»я. Центром ДАІ УМВС України у Волинській області їй було видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3. У відповідності до ч.3 ст.347 ЦК України з моменту внесення, за заявою власника, відповідного запису до державного реєстру, право власності ОСОБА_6 на автомобіль було припинено.

________________________________________________________________________________

Справа № 569/3706/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Панас О.В.

Провадження № 22-ц/787/983/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М. Доводить, що сама ОСОБА_6 не зверталася із позовом до неї про витребування даного автомобіля як такого, що неправомірно опинився у неї. За придбання автомобіля вона сплатила його власнику грошові кошти - дійсну ринкову ціну. Позивач питання стягнення у свою користь частки виручених коштів за продаж автомобіля ОСОБА_6 не ставить.

Також вказує, що в ухвалі суду не зазначено жодних обставин, що підтверджували б, що невжиття заходів забезпечення якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, що зареєстрований за ОСОБА_4, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна об»єктом спільної сумісної власності, витребування майна із чужого незаконного володіння.

01.04.2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій вказує, що оскільки на даний час спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_4, яка має на своє ім»я оригінали документів на автомобіль і може безперешкодно розпорядитися ним, то це зробить неможливим виконання судового рішення. Просив накласти арешт на автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, що зареєстрований за ОСОБА_4.

Із супровідного листа до довідки рахунка серії ЦБР № 290093 від 02.05.2008 року, виданою ТОВ "Свобода авто" вбачається, що на підставі листа та прохання ОСОБА_5 зараховано внесені ним кошти в розмірі 126200,00 грн за автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску та оформлено довідку рахунок серії ЦБР № 290093 від 02.05.2008 року на співробітника його фірми ТОВ з іноземними інвестиціями "Агрохім Зоря" громадянку ОСОБА_8.

Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п. 10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При цьому процесуальний закон не зобов"язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення даного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки існує вірогідність відчуження цього майна ОСОБА_4

При обранні виду забезпечення позову суд першої інстанції правомірно виходив з вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України, відповідно до якої види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, і вважав за можливим забезпечення вимог за даним позовом шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, який належить на праві власності відповідачці ОСОБА_4

При вжитті заходів забезпечення позову судом обґрунтовано враховано як зміст вимог позивача, так і співмірність вжитих заходів із об»ємом вимог та видом забезпечення позову.

Накладення арешту на автомобіль не позбавляє ОСОБА_4 можливості його експлуатувати для власних потреб.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що постановлена в даній справі ухвала є законною і обґрунтовано. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженої ухвали колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: І.М. Собіна

С.В. Хилевич