Справа № 496/753/16-ц
Провадження № 2/496/695/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі головуючого судді Крачкової С.В.

при секретарі Квашенко А.В.

за участю представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідача

В С Т А Н О В И В :

В березні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачки про виселення її з квартири, яка належить їм на праві приватної власності та розташована в АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивують тим, що з 27.05.1995 року по 16.07.2007 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. На цей час їм (позивачам) належить на праві спільної часткової власності з частками відповідно 2/3 та 1/3 вказане житло, в якому вони проживають разом з відповідачкою та неповнолітньою донькою ОСОБА_5.

Протягом тривалого часу відповідачка ОСОБА_4 систематично порушую правила співжиття, зловживає алкогольними напоями і веде аморальний образ життя, що негативно впливає на психіку неповнолітньої дитини та робить неможливим їх сумісне проживання в одній квартирі. Позивачі зазначають, що відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності: в жовтні 2011 року та в травні 2012 року і дільничним постійно вживалися заходи громадського впливу і попередження, але ці заходи виявились безрезультатними. Посилаючись на ці обставини, позивачі з підстав, передбачених ст.ст. 317, 321, 383 ЦК України та ст.. 116 ЖК України просять виселити відповідачку з належної їм квартири.

В судовому засіданні позивачка та представник позивачів на позові наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснили, що відповідачка з 12.11.2014 року не жила в цій квартирі, а в грудні 2015 року за її позовом судом було постановлено рішення про її вселення, але постійно вона в квартирі не проживає, винаймає інше житло, але періодично приходить і вчиняє сварки.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що до листопада 2014 року вона проживала з позивачем ОСОБА_3 однією сімєю, між ними часто виникали сімейні сварки, до яких втручалась його мати, обоє притягувались до адміністративної відповідальності. Фактично в цій квартирі вона не проживає, хоча була вселена на підставі рішення суду, винаймає кімнату в гуртожитку в м.Одеса, ОСОБА_6.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло №1527 від 8.08.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2006 року ОСОБА_2 належить 2/3 частини квартири №7, що розташована в с.Нерубайське, вул. Зелена 8, Біляївського району Одеської області, а ОСОБА_3 1/3 її частина. (а.с.22-23).

У вказану квартиру відповідачка ОСОБА_4 поселилась за згодою позивачів у якості дружини ОСОБА_3, зареєстрована в ній. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.07.2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний, а 18 березня 2014 року розірвання шлюбу було зареєстровано органом державної реєстрації актів цивільного стану ( а.с.20) .

Відповідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, якою встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12.04.1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до п.4 ст.11 Закону України «Про міліцію», який діяв до 2015 року, до осіб, що допускають протиправну поведінку, застосовуються заходи впливу у вигляді винесення письмового офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки.

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню винного на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 ЦПК України про допустимість доказів факт застосування заходів запобігання та громадського впливу, що застосовуються вищезазначеними особами, повинні підтверджуватися письмовими доказами (постанови, рішення та ін.).

В порушення цих вимог позивачі в позовній заяві не навели жодного факту того, що відповідачка систематично до їх звернення до суду порушувала правила співжиття, які роблять неможливим для позивачів проживання з нею у квартирі та про те, що до неї за це застосовувалися заходи запобігання або громадського впливу.

Надані позивачами документи з Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області ( а.с.8-14) про вищезазначене не свідчать, а лише містять інформацію про те, що між сторонами встановилися конфліктні стосунки на грунті неприязних відносин.

Більш того, вказані документи стосуються тільки двох подій, які мали місце в жовтні 2011 року та в травні 2012 року, тобто задовго до звернення позивачів до суду з цим позовом, а медична документація ( а.с.16-18) не є доказом антигромадської поведінки відповідачки. Докази, надані позивачами в судовому засіданні ( а.с.46-48) взагалі стосуються події, яка мала місце після звернення позивачів до суду в квітні 2016 року.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що протягом майже року з листопада 2014 року відповідачка не проживала разом з позивачами в спірній квартирі і була вселена в квартиру на підставі рішення суду в березні 2016 року ( а.с.34, 36), але фактично в квартирі не проживає, орендує інше житло в гуртожитку в м.Одеса, ОСОБА_6.

Посилання позивачів на те, що вони є власниками квартири, а отже, мають охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм майном та на те, що відповідачка не сплачує спожиті комунальні послуги та обмежує реалізацію ними права власності, саме по собі не може бути підставою для виселення відповідачки, яка там правомірно проживає, оскільки її право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених ч. 3 ст. 9 ЖК України.

Враховуючи викладене, суд не вбачає законних підстав для виселення відповідачки, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ч. 1 ст. 116, ст.ст. 156, 157 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення відповідача відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 діб до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд.

Суддя : С.В. Крачкова