У х в а л а

іменем україни

14 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Гончара В.П., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до приватного підприємства «Нива В.Ш.», ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Гучанського міського управління юстиції у Київській області, третя особа - ОСОБА_6, про визнання результатів публічних торгів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_5, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що що 22 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 174 000 доларів США.

На забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань цього ж дня між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № 40348, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, утворилась заборгованість, яка на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2011 року була стягнута на користь банку. 13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу № 2 відступило право вимоги заборгованості за кредитним договором від 22 червня 2007 року № 40348 ТОВ «Кей-Колект». 26 березня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києвавидано виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_6 В подальшому між Державною виконавчою службою (далі - ДВС) та приватним підприємством «Нива-В.Ш.» (далі - Нива-В.Ш.) було укладено договір про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Переможцем прилюдних торгів оголошено ОСОБА_5, якою запропоновано найвищу ціну за лот у розмірі 380 000 грн. Посилаючись на те, що прилюдні торги проведені з порушенням діючого законодавства, зокрема: звіт з оцінки арештованого нерухомого майна був прострочений; відсутні оголошення у двох місцевих друкованих засобах інформації; учасники торгів не були ознайомленні з правилами їх проведення тощо, просив суд визнати недійсними результати прилюдних торгів, проведених 25 квітня 2014 року ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації арештованого нерухомого майна ОСОБА_6, а саме, квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсними результати прилюдних торгів, проведених 25 квітня 2014 року ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації арештованого нерухомого майна ОСОБА_6, а саме: квартири АДРЕСА_1, оформлені протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 25 квітня 2014 року

№ 1013112/1/1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_5, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини п'ятої статті 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

На момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Повторні прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.

Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у зв'язку з тим, що прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою у розумінні положень частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на зазначене можна зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Зазначена правова позиція викладена у правовій позиції Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-1749цс15.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із його доведеності.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін В.П. Гончар О.В. Попович