У Х В А Л А

29 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, публічне акціонерне товариство «Мегабанк», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и л а :

Фрунзенський районний суд м. Харкова рішенням від 8 червня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 8 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року залишила без змін.

19 квітня 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав постанови Верховного Суду України від

27 січня, 10 лютого та 16 березня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, установив, що на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 12 грудня 2011 року позивач, який був неповнолітнім, не мав права користування спірною квартирою, оскільки був зареєстрований за іншою адресою. За таких обставин суди дійшли висновку про відсутність підстав для визнання недійсним цього договору купівлі-продажу у зв'язку з відсутністю дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

У наданих для порівняння постановах від 27 січня, 10 лютого та

16 березня 2016 року містяться висновки Верховного Суду України щодо застосування норм матеріального права у справах за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотек, зокрема:

- передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору (10 лютого 2016 року);

- вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, судам необхідно в кожному конкретному випадку: перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору ‒ з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання; ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів (27 січня та 16 березня

2016 року).

Висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить правовим висновкам викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, за результатами перегляду яких Верховним Судом України прийнято надані для порівняння постанови, наявні різні предмети спору та фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, публічне акціонерне товариство «Мегабанк», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

Я.М. Романюк