Номер провадження: 22-ц/785/3783/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11. 02. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

13. 01. 2015 р. Публічне акціонерне товариство «Дельта банк»(далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 з проханням звернути стягнення на предмет іпотеки - АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю (банку) предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з посиланням на ст. ст. 7, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11. 02. 2016 р. відмовлено у задоволенні зазначеного позову ПАТ «Дельта Банк».

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» ставиться питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого з ухваленням нового рішення про задоволення позову, зокрема, з посиланням на те, що Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки передбачено право стягнення заборгованості у даному випадку шляхом визнання права власності.

В судовому засіданні ОСОБА_3, представник ПАТ «Дельта Банк», підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання інших осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні зазначеного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та невідповідності закону.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим з таких підстав.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За положеннями частини першої статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 11. 12. 2013 р у справі № 6-124цс13, а відповідно до ст. 214 ч. 2 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 18. 12. 2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 (далі позичальник), було укладено кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди № 3 до цього договору для ідентифікації договору може застосовуватися як номер 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банка 1), згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 71000.00 дол. США з розрахунку 12,90 % річних на строк з 18. 12. 2007 р. по 18. 12. 2034 р.

08. 12. 2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

За твердженням банку позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим за даними банку станом на 24. 11. 2014 р. за ОСОБА_2 наявна заборгованість у сумі 1834068,99 грн., з яких 1802922,97 грн. заборгованість за додатковою угодою до кредитного договору і 31146,02 грн. - заборгованість за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором іпотеки від 18. 12. 2007 р., укладеним між ним (іпотекодавець) та АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель), передав в іпотеку нерухоме майно: двохкімнатну квартиру № 17, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Серова, буд. 8 та належить ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18. 12. 2007 р.за реєстровим № 1069.

Відповідно до умов вказаного договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязанння за цим договором або будь-якого зобовязангня, що забезпечено іпотекою за цим договором, у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки, в інших випадках відповідно до діючого законодавства (п. 4.1 договору), звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших передбачених законодавством України, підстав (п. 4.2 договору).

У цьому ж договорі іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п, 5.1 договору), позасудове врегулювання здійснюється, в тому числі і таким способом звернення стягнення на предмет іпотеки, як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1 договору).

З ОСОБА_2 не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як це передбачено вказаним договором іпотеки від 18. 12. 2007 р., таким способом звернення стягнення на предмет іпотеки, як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи та не спростовані сторонами.

За таких обставин суд першої інстанції правильно та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що при вивченні договору іпотеки від 18. 12. 2007 р. судом встановлено, що сторонами не була передбачена процедура звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, а передбачена лише можливість укладення окремого договору з цього питання для вирішення в позасудовому порядку і тому підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» у суду не має.

При цьому, виходячи з фактичних обставин у справі та вищевказаних правових положень апеляційний суд відмічає, що оскільки вказаним договором іпотеки не передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки без укладення окремого договору з цього питання, який не укладався з ОСОБА_2, то у даному випадку відсутня можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги про можливість звернення такого стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки вказаний висновок суду не спростовують.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову позовом ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та визнання права власності.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» відхилити, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11. 02. 2016 р.залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич