Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2128/15-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 34 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ПрАТ «Страхова компанія «Статус» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою. Зазначала, що 06.06.2014 року близько 14 год. 00 хв. на території стоянки автотранспорту «Стара базарна площа» м. Малина Житомирської області, вона рухалася на керованому нею автомобілі «Тойота Камрі» реєстраційний номер НОМЕР_1. В цей час, не давши їй переваги в русі, до її автомобілю наблизився керований відповідачем ОСОБА_2 автомобіль марки «ГАЗ-24» реєстраційний номер К1248ЖИ, який скоїв зіткнення з належним їй автомобілем. Причиною ДТП є порушення ОСОБА_2 п.10.11 Правил дорожнього руху України. Вказані обставини встановлені постановою Малинського районного суду Житомирської області від 26 червня 2014 року залишеною без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 16 липня 2014 року. Внаслідок ДТП належний їй автомобіль «Тойота Камрі» отримав механічні пошкодження, а їй було спричинено моральну шкоду. ОСОБА_2 було їй повідомлено, що його цивільна відповідальність застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Статус». Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з відповідачів 26 680 грн. матеріальних збитків, спричинених пошкодженням автомобіля, а також стягнути з ОСОБА_2 8 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Статус» на користь ОСОБА_1 26 180 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути суми відшкодування з відповідача ОСОБА_2 Зокрема, вважає, що ПрАТ «Страхова компанія «Статус» не отримувала у встановлені законом строки повідомлення від ОСОБА_2 про настання ДТП, а отже завдана шкода повинна бути стягнута з ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 06.06.2014 року о 14 год. 10 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ГАЗ-24», реєстраційний номер К1248ЖИ та рухаючись по території стоянки автотранспорту «Стара базарна площа» м. Малина Житомирської області поблизу кооперативного ринку, де траєкторія руху транспортних засобів перетинається, а черговість проїзду не обумовлена ПДР, не надав перевагу в русі автомобілю «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, до якого наближався з правого боку та скоїв зіткнення з цим автомобілем. В результаті ДПТ механічні пошкодження отримали обидва автомобілі.

Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 26 червня 2014 року залишеною без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 16 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу в сумі 374 грн.

Відповідно до акту здачі-прийняття робіт від 27.06.2014 року №45/055-2 вартість ремонту автомобіля «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 26 680 грн.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9020660 ОСОБА_2, є страхувальником ПрАТ «Страхова компанія «Статус» з страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн., забезпечений транспортний засіб автомобіль «ГАЗ-24», реєстраційний номер К1248ЖИ.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Так, в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 1 березня 2013 року (далі - Постанова) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно врахував, що між діями ОСОБА_2, та заподіяною шкодою позивачу є причинний зв'язок.

З огляду на вказане суд прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та те, що завдана шкода в розмірі 26 180 грн. підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Статус» в межах ліміту відповідальності згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9020660, а 500 грн. майнової шкоди та 1 000 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_2

Визначаючи розмір моральної шкоди та покладаючи на відповідача ОСОБА_2 обов'язки по її відшкодуванню на користь позивача в сумі 1 000 грн., суд врахував роз'яснення, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» і дав належну оцінку обсягу страждань позивача, їх тривалості, а тому визначений розмір відшкодування відповідає характеру страждань ОСОБА_1

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що відповідачем було пропущено строк повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду у зв'зку з чим завдана шкода повинна бути стягнута тільки з ОСОБА_2, з огляду на наступне.

Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення, ОСОБА_2 06.06.2014 року о 14 год. 46 хв. здійснив дзвінок на гарячу лінію ПрАТ «Страхова компанія «Статус» та повідомив про настання страхового випадку (ДТП), а також 11.06.2014 року письмово повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду.

Дане письмове повідомлення було здійснено в строки визначені ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», три робочі дні (ДТП сталося 06 червня, повідомлення надіслано 11 червня, 07 та 08 червня були вихідними днями), та направлене на адресу ПрАТ «Страхова компанія «Статус» вказану в полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9020660 - м.Київ, проспект Воз'єднання,15, оф.109.

В п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільни та кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року №4 роз'яснено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.31 ЦПК України передбачено, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Позивачка звернулася з позовом до особи, яка завдала шкоду, - ОСОБА_2, та ПрАТ «Страхова компанія «Статус», як страховика цивільно-правової відповідальності останнього, та просила стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди, протягом усього часу розгляду справи ОСОБА_1 не відмовлялася від позовних вимог заявлених до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Статус».

Таким чином, суд першої інстанції забезпечив реалізацію права позивачки на відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, шляхом стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Статус» страхового відшкодування у межах страхового ліміту відповідальності у розмірі 26 180 грн. та з відповідача ОСОБА_2 500 грн. майнової шкоди.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що ПрАТ «Страхова компанія «Статус» є банкрутом, оскільки відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ПрАТ «Страхова компанія «Статус» визнано у встановленому законом порядку банкрутом або ліквідовано.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді