Справа № 446/212/14 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/2588/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Крайник Н.П., Берези В.І.,

секретаря - Фейір К.О.,

з участю: представника відповідача - Бобикайла Н.І.,

представника позивача - Яцинич Я.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

встановила:

31 грудня 2013 року публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ) «Кредобанк» звернулось до суду з позовом (а.с.3-5), уточненим під час розгляду справи (а.с.17, 52-53), з остаточними вимогами про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за Додатковим договором до договору банківського рахунку (карткового рахунку) НОМЕР_1 від 17 листопада 2006 року, укладеним між сторонами 05 червня 2007 року, по поверненню отриманого відповідачем кредитного ліміту та процентів за користування ним, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов цього договору, у розмірі 28689 грн. 71 коп., з якої станом на 01 липня 2014 року: 10937 грн. 16 коп. - неповернута сума кредиту; 9527 грн. 48 коп. - проценти за користування кредитом; 8225 грн. 07 коп. - пеня, нарахована за період з 02.07.2013 року по 01.07.2014 року.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 березня 2015 року позов ПАТ «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ «Кредобанк» загальну суму заборгованості в розмірі 28689 грн. 71 коп., з якої: 10937 грн. 16 коп. - неповернута сума кредиту, 9527 грн. 48 коп. - прострочені відсотки, 8225 грн. 07 коп. - пеня, нарахована в період з 02.07.2013 року по 01.07.2014 року, та стягнуто судовий збір у розмірі 277 грн. 34 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що відповідно до Додаткового договору від 05 червня 2007 року кредитний ліміт встановлено на весь строк дії платіжної картки, але не довше строку його перебування в трудових відносинах з ТОВ «1-2-3-Кредит». Зазначає, що трудові відносини з названим товариством він припинив 17 грудня 2007 року, а строк дії платіжної картки закінчився в серпні 2010 року, тому, звернувшись з позовом у грудні 2013 року, позивач пропустив строк позовної давності, наслідки спливу якого він просив суд застосувати з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року. Крім того, вважає, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження виникнення у нього заборгованості перед банком за вказаним договором.

Апелянт звертає увагу на те, що в судовому засіданні 19 березня 2015 року судом першої інстанції було оголошено перерву і справа по суті не була розглянута, а оскаржуване рішення не проголошувалось, що підтверджується журналом судового засідання.

Апелянт просив стягнути з позивача у його користь понесені витрати на правову допомогу адвоката згідно з поданим розрахунком у розмірі 6559 грн. 50 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством (далі-ВАТ) «Кредобанк», перейменованим в подальшому на ПАТ «Кредобанк», (банком) та ОСОБА_4 (клієнтом) укладено договір банківського рахунку (карткового рахунку) (а.с.54-56), предметом якого є послуги, що надаються банком клієнту: по відкриттю, веденню карткового рахунку власника, виготовлення банківської платіжної картки (БПК), здійсненню операцій із її застосуванням, надання короткострокових кредитів, в межах встановленого банком кредитного ліміту.

За умовами цього договору (п.п.2.1,2.3), банк відкриває клієнту картрахунок НОМЕР_1 в гривнях, виготовляє БПК «Visa Electron», яка є власністю банку, оформляє її на ім'я клієнта (держателя) і клієнт користується БПК протягом зазначеного на ній строку, дотримуючись Правил користування БПК, які є невід'ємною частиною цього договору.

У пункті 3.5 Договору передбачено, що за заявою клієнта банк встановлює йому кредитний ліміт в порядку, визначеному банком. Розмір кредитного ліміту, умови його обслуговування, повернення визначаються у Додатковому договорі, що укладатиметься між банком та клієнтом.

У відповідності до п.3.7 Договору, банк щомісячно, до 5 числа наступного за звітним місяцем, складає звіт (виписку) про стан ліміту витрат по картковому рахунку, який надає клієнту. Неотримання виписки не звільняє клієнта від виконання зобов'язань за цим договором.

У відповідності до п.4.1 Договору, банк зобов'язується проводити нарахування відсотків за залишками коштів на рахунку клієнта у розмірі, встановленому діючими Тарифами банку в порядку, встановленому у банку, і зараховувати їх щомісячно на рахунок клієнта.

Клієнт зобов'язується здійснювати оплату за надані послуги по цьому договору в розмірах і строки, визначені Тарифами банку (п.4.2 Договору).

Умовами пункту 8 цього Договору передбачено, що договір діє з моменту його підписання до 30 листопада 2007 року. Якщо за 30 діб до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить в письмовій формі про припинення його дії, строк дії цього договору вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах. При цьому, дія старої БПК припиняється та клієнту оформляється нова БПК.

01 червня 2007 року ОСОБА_4 подав у банк заяву про встановлення йому кредитного ліміту на його БПК НОМЕР_2 в розмірі 11000 гривень (а.с.58).

05 червня 2007 року між сторонами було укладено Додатковий договір до договору банківського рахунку (карткового рахунку) НОМЕР_1 від 17 листопада 2006 року (а.с.6-7), за умовами якого (п.2.1), кредитний ліміт по цьому договору для клієнта було встановлено у розмірі 11000 гривень на весь строк дії платіжної картки, яка видана на підставі Договору банківського рахунку (карткового рахунку) НОМЕР_1 від 17.11.2006 року, але не довше строку перебування клієнта у трудових (цивільно-правових) відносинах з ТзОВ «1-2-3- Кредит» (далі-Організація).

У відповідності до п.2.3 Додаткового договору, датою видачі кредиту вважається день списання клієнтом кредитного ліміту або його частини з карткового рахунку, вказаного у п.2.1 Договору банківського рахунку (карткового рахунку) НОМЕР_1 від 17.11.2006 року.

За користування кредитом клієнт сплачує банку процентну ставку, визначену Тарифами банку (п.3.1 Додаткового договору).

Пунктом 4.1 Додаткового договору визначено, що клієнт зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до кінця строку дії БПК, яка видана на підставі Договору банківського рахунку (карткового рахунку) НОМЕР_1 від 17.11.2006 року, але не пізніше наступного робочого дня, що передує дню звільнення з організації (припинення цивільно-правових договорів з організацією), виконати свої зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитом і повернення отриманих кредитів.

Сплата кредиту, процентів, інших платежів за цим Додатковим договором може здійснюватись третіми особами у випадках, передбачених законодавством або окремими договорами (п.4.3).

Додатковий договір діє з дня його підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.7.1).

Отримання відповідачем кредиту та існування залишку неповернутих на його рахунку коштів у розмірі 10937 грн. 16 коп. підтверджується меморіальним ордером (а.с.38) та довідкою про рух коштів по рахунку за період з 05.06.2007 року по 19.01.2015 року (а.с.59), згідно з якою, у зв'язку з реорганізацією (закриттям) філії банку станом на 21.08.2010 року залишок коштів на рахунку відповідача, відкритому відповідно до вказаного вище договору, у розмірі 10937 грн. 16 коп. було перенесено на інший рахунок НОМЕР_3.

Станом на 01 липня 2014 року за відповідачем облікується заборгованість за вказаним вище Додатковим договором у розмірі 28689 грн. 71 коп., з якої: 10937 грн. 16 коп. - неповернута сума кредиту; 9527 грн. 48 коп. - проценти за користування кредитом; 8225 грн. 07 коп. - пеня, нарахована за період з 02.07.2013 року по 01.07.2014 року (а.с.18-20).

26 серпня 2011 року на адресу відповідача було направлено письмову вимогу банку про дострокове повернення кредиту, процентів за користування ним та пені за прострочення виконання зобов'язання за договором в строк протягом 30 днів з моменту отримання відповідачем цієї вимоги, яку відповідач отримав 03 вересня 2011 року (а.с.60-61).

04 грудня 2013 року на адресу відповідача знову було направлено письмову вимогу банку про дострокове повернення кредиту, процентів за користування ним та пені за прострочення виконання зобов'язання за договором в строк протягом 10 днів з моменту отримання відповідачем цієї вимоги, яку відповідач отримав 06 грудня 2013 року (а.с.10-12).

Вимоги банку залишились невиконані відповідачем в добровільному порядку, оскільки доказів повернення банку отриманого кредиту відповідачем надано не було.

Отже, позовні вимоги банку про повернення всієї суми кредиту, сплати процентів та пені відповідають умовам договору, укладеному між сторонами, та вимогам закону.

Однак, відповідач у суді першої інстанції подавав письмові заперечення на позовну заяву (а.с.29-30, 65-66), в яких просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, початок перебігу якого відповідач розраховує з моменту припинення ним трудових відносин з ТОВ «1-2-3- Кредит» та з моменту закінчення дії платіжної картки, виданої йому банком на підставі договору банківського рахунку (карткового рахунку) НОМЕР_1 від 17.11.2006 року.

Згідно з витягом із трудової книжки відповідача ОСОБА_4 (а.с.32-33), 17 грудня 2007 року його було звільнено з посади регіонального начальника департаменту безпеки ТОВ «1-2-3- Кредит» у зв'язку з переведенням на ТОВ «Ультімо».

Строк дії платіжної картки, виданої відповідачеві банком на підставі договору банківського рахунку (карткового рахунку) НОМЕР_1 від 17.11.2006 року, закінчився у серпні 2010 року (а.с.67).

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

За загальним правилом статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до п.3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця року, вказаного на картці (поле MONTN).

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (Справа №6-14цс14), «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

З урахуванням викладеної вище правової позиції Верховного Суду України та встановленого пунктом 4.1 Додаткового договору обов'язку відповідача повернути кредит в повному обсязі до кінця строку дії банківської платіжної картки, яка видана на підставі Договору банківського рахунку (карткового рахунку) НОМЕР_1 від 17.11.2006 року, але не пізніше наступного робочого дня, що передує дню звільнення з ТОВ «1-2-3- Кредит», йтого, що відповідач припинив трудові відносини з ТОВ «1-2-3- Кредит» 17 грудня 2007 року, а дія платіжної картки відповідача закінчилася в останній день серпня 2010 року, право банку на звернення до суду із вказаним позовом виникло з 01 вересня 2010 року, а тому саме з цієї дати слід обраховувати початок перебігу трирічного строку позовної давності, оскільки саме з цієї дати позивач довідався або міг довідатись про порушення свого права відповідачем.

У зв'язку з цим, безпідставними є посилання позивача на чинність укладених між сторонами договорів, оскільки строк дії договору для вирішення даного спору не має правового значення.

Таким чином, звернувшись до суду із вказаним позовом 31 грудня 2013 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, перебіг якого закінчився 31 серпня 2013 року.

Посилання позивача на те, що йому не було відомо про сторк дії виданої відповідачеві платіжної картки, є безпідставними, оскільки ця інформація є зазначеною на самій платіжній картці, а отже, була відомою і доступною для банку, який її видав, тому цю причину не можна визнати поважною для поновлення пропущеного позивачем строку позовної давності.

Окрім того, позивач з клопотанням про поновлення пропущеного ним строку позовної давності до суду не звертався і причин, які б можна було визнати поважними для поновлення цього строку не вказав.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити за спливом строку позовної давності, встановленого для звернення до суду із вказаним позовом.

Суд першої інстанції вказаних вище фактичних обставин справи не врахував, не дав належного аналізу умовам укладеного між сторонами Додаткового договору до банківського рахунку (карткового рахунку), залишив поза увагою заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, не застосував до спірних правовідносин наведених вище норм матеріального права, які підлягали застосуванню, не дав належної правової оцінки поданим сторонами доказів в обгрунтування позовних вимог та заперечень на них, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача за пропуском строку позовної давності.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, має право на компенсацію (відшкодування) за рахунок іншої сторони понесених нею та документально підтверджених судових витрат.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу (ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК).

Згідно зі ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підтвердження факту надання відповідачеві в даній справі правової допомоги адвокатом Бобикайлом Н.І. у суді першої інстанції та понесення відповідачем у зв'язку з цим витрат по її оплаті, стороною відповідача було надано суду договір про надання правової допомоги від 08.12.2014 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.27, 28), квитанції про оплату відповідачем 19.12.2014 року та 22.01.2015 року через ПАТ «Креді Агріколь Банк» послуг за надання правової допомоги відповідно до вказаного договору в розмірі 2000 гривень (а.с.96-97).

Відповідно до розрахунку наданої відповідачеві правової допомоги у суді першої інстанції, який було долучено відповідачем до апеляційної скарги (а.с.95), на ознайомлення і вивчення матеріалів справи адвокатом було витрачено 1,5 години, на складання двох письмових заперечень проти позову та підготовку документів для подачі до суду - 4 години, на участь у судових засіданнях у суді першої інстанції - 4 години.

Крім того, відповідач просив стягнути витрати на правову допомогу, понесені ним по оплаті послуг адвоката за складання апеляційної скарги (квитанція про оплату послуг від 30.11.2015 року (а.с.98) у розмірі 1102 грн. 40 коп. за 2 години роботи.

Крім того, відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу (а.с.122), який представник відповідача надав у судове засідання апеляційного суду, відповідач просив стягнути витрати на правову допомогу, понесені ним по оплаті послуг адвоката за участь в судовому засіданні Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області 25.02.2016 року (0,5 годин - 275 грн. 60 коп.), та за участь адвоката у судовому засіданні апеляційного суду 26.04.2016 року (1 год. - 551 грн. 20 коп.).

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується той факт, що адвокат відповідача ознайомлювався та вивчав матеріали справи (а.с.46), двічі готував та подавав до суду письмові заперечення на позовну заяву і на додаткові пояснення сторони позивача, які є майже аналогічними за своїм змістом, з додатковим посиланням на практику Верховного Суду України (а.с.29-30, 65-72), колегія суддів вважає, що на вчинення цих процесуальних дій досвідченим адвокатом могло бути затрачено в загальному не більше 2 годин роботи (по 1 годині на кожну процесуальну дію).

При цьому, колегія суддів не погоджується з наведеним стороною відповідача розрахунком витраченого адвокатом часу для участі в судових засіданнях у суді першої інстанції, оскільки він не в повній мірі відповідає матеріалам справи.

Так, із журналів судового засідання від 23.12.2014 року, 03.02.2015 року, 17.02.2015 року, 19.03.2015 року (а.с.44, 49, 63, 74) встановлено, що адвокат відповідача приймав участь у всіх цих засіданнях, які тривали не більше 2 хвилин.

Однак, з урахуванням тієї обставини, що все-таки адвокат відповідача добросовісно з'являвся у визначені судом першої інстанції дати судових засідань, які до того ж відбувались невчасно, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати 1 годину участі адвоката відповідача в судових засіданнях у суді першої інстанції.

Таким чином, виходячи із встановленого Законом України «Про державний бюджет» на момент розгляду справи судом першої інстанції розміру мінімальної заробітної плати - 1218 гривень та визначеного Законом граничного розміру компенсації таких витрат, загальний розмір компенсації витрат відповідача на правову допомогу адвоката по вчиненню окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та його участь в судових засіданнях у суді першої інстанції, який колегія суддів вважає обґрунтованим, становить 1461 грн. 60 коп. ((1218 грн. * 40% : 100%) * 3 год. = 1461,60 грн.).

Понесення витрат на правову допомогу в такому розмірі підтверджений документально (а.с.96-97), а тому підлягає стягненню з позивача у користь відповідача.

Підлягає до задоволення й вимога відповідача про компенсацію понесених ним витрат по оплаті послуг адвоката за складання апеляційної скарги у розмірі 1102 грн. 40 коп. (за 2 години роботи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати - 1378 гривень), оскільки апеляційна скарга задоволена апеляційним судом і витрати відповідача по оплаті таких послуг адвокатом підтверджені документально (а.с.98).

При цьому, безпідставними вважає колегія суддів вимоги відповідача про компенсацію йому за рахунок позивача витрат на правову допомогу за участь адвоката в судовому засіданні у суді першої інстанції 25.02.2016 року, яке суд першої інстанції провів з власної ініціативи і на якому питання по суті спору не вирішувалось, а також за участь адвоката в судовому засіданні апеляційного суду 26.04.2016 року, оскільки в силу наведених вище мотивів, належною компенсацією витрат відповідача за участь адвоката в судових засіданнях по розгляду даної справи колегія суддів визнала оплату таких послуг за одну годину участі.

Таким чином, враховуючи викладене, підтвердженими та обґрунтованими колегія суддів визнає витрати відповідача на надання йому правової допомоги адвокатом Бобикайлом Н.І. у розмірі 2564 гривень, які в силу наведених вище норм процесуального закону підлягають компенсації за рахунок позивача, оскільки у задоволенні позову до відповідача відмовлено.

Посилання сторони позивача на те, що розрахунок витрат на правову допомогу не слід брати до уваги, оскільки такий не був поданий до суду першої інстанції, є безпідставними в силу тих обставин, що суд першої інстанції, оголосивши перерву в судовому засіданні 19.03.2015 року без визначення дати продовження розгляду справи (а.с.73), завершив її розгляд у відсутності сторони відповідача, чим допустив порушення вимог процесуального закону.

Крім того, підлягають компенсації за рахунок позивача й понесені відповідачем витрати по сплаті ним судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 306 гривень, оскільки такі витрати підтверджені документально (а.с.88).

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4задовольнити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 19 березня 2015 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Кредобанк» у користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 2870 (дві тисячі вісімсот сімдесят) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Крайник Н.П.

Береза В.І.