АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/38/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1726/16Головуючий у 1-й інстанції Сімонова С.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Акопян В.І.,

суддів: Абрамова П.С., Гальонкіна С.А.

при секретарі Маладиці Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на рішення Пирятинського районного суду від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору лізингу та стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача- Акопян В.І.,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Пирятинського районного суду від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 сплачений ним адміністративний платіж у сумі 51 000грн.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

На рішення суду апеляційну скаргу подало ТОВ « Лізингова компанія «ВАШ АВТО», прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, при цьому колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 27 жовтня 2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»(лізигодавець) та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 001076, за умовами якого відповідач зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор-МТЗ-892), а позивач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору.

27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 сплатив кошти в розмірі 51 000грн., що становить 10% вартості предмету лізингу, дані кошти зараховані відповідачем, як адміністративний платіж згідно до п.9.7 Договору.

10 листопада 2015 року ОСОБА_3К звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору лізингу № 001076 від 27 жовтня 2015 року. 3 листопада 2015 року ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» письмово повідомила позивача про розірвання договору з 10 листопада 2015 року та повідомила про відмову повернути 51 000 грн., які були зараховані як адміністративний платіж.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору фінансового лізингу недійсним, вказав, що договір фінансового лізингу, який укладений між позивачем і ТОВ «Лізингова компанія « ВАШ АВТО» в силу того , що він не посвідчений в нотаріальному порядку є нікчемним, тому не потребує визнання його судом недійсним, при цьому суд послався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2566цс15.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову з інших підстав.

Відносини, що виникають у звязку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм(оренду), договір купівлі-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч.2,3 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм, оренду з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 ЦК України та законом.

До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до приписів частини 2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів(змішаний договір).

Частина 2 статті 799 ЦК України передбачає, що найм транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, законодавством передбачено, що договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі, а при укладенні договору фінансового лізингу відносно транспортного засобу при передачі його в найм чи при його продажу договір лізингу підлягає нотаріальному посвідченню.

В справі, що переглядається, сторони 27 жовтня 2015 року уклали письмовий договір лізингу, дотримавшись вимог закону, що регулюють його укладення.

Друга частина договору лізингу, яка передбачає передачу в користування транспортного договору, і яка потребує нотаріального посвідчення і до якої застосовуються вимоги ст. 799ЦК України сторонами не виконано, оскільки договір розірвано за заявою позивача 23 листопада 2015 року.

Колегія суддів вважає, що у місцевого суду не було підстав вказувати, що спірний договір лізингу є нікчемним в звязку з не посвідченням його в нотаріальному порядку, оскільки договір було розірвано до того, як сторони повинні були перейти до виконання умов договору, які підлягають нотаріальному посвідченню.

В справі, яка переглядалась Верховним Судом України і правовий висновок на якій послався суд першої інстанції, були інші обставини у справі: транспортний засіб було придбано і передано лізингоотримувачу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору фінансового лізингу підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)вимог, які встановлені частинами першою-пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди(чи її умов) недійсною.

В частині другій статті 18 цього Закону закріплено визначення поняття «несправедливі умови договору», якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частина першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця(виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем(виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника ) : встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 часини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору( пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства

Згідно п.1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, несвоєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його доставки, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець(постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязаннями щодо предмету продажу(поставки) предмета договору лізингу .

В спірному договорі вибір продавця(постачальника) предмету лізингу здійснює лізингодавець, але в договорі не передбачено його відповідальності перед лізингоодержувачем за порушення зобовязань якості, комплектності, справності предмета лізингу.

В постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 року у справі 6-35цс12 зазначено, що за положеннями ч.1 п.7 ч.3,ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності є недійсними.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація географічне або інше походження, очікуванні результати споживання чи результати на основі характеристики тестів або перевірок товару.

Підприємницька практика є такою що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий ,незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу(ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Апеляційним судом було встановлено, що в порушення вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», відповідач не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг.

За таких умов колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання договору фінансового лізингу недійсним.

У частинах 2,3 статті 216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобовязана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки.

Колегія суддів вважає, що відповідач повинен повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу кошти в сумі 51 000грн. та понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.303, ч.2 ст.307 ч.3,ст..309,ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду від 19 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №001076 від 25 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 51 000грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1102 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.І. Акопян

Судді П.С.Абрамов

ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян