Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/915/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Номер провадження 22-ц/778/4393/16 Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бабак А.М.

Суддів Спас О.В.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2016 року

у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року Комунальне підприємство «Водоканал» (далі КП «Водоканал») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості по оплаті за водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 проживають відповідачі у справі, які користуються послугами КП «Водоканал» з постачання води та прийняття стоків каналізації, але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, тому у період з 01 жовтня 2009 року по 31 травня 2014 року виникла заборгованість у сумі 18976,82 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно борг у розмірі 18976,82 грн. за водопостачання та водовідведення та судовий збір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2016 року позов Комунального підприємства «Водоканал» задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь КП «Водоканал» заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації у сумі 7951,85 грн. та судовий збір у сумі 229,67 грн., з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції безпідставно визначив суму заборгованості за нормативними показниками, а не за показаннями приладів обліку. Також судом не враховано, що наданий розрахунок виконаний не уповноваженою особою та не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги КП «Водоканал» залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач разом з сім'єю проживає у житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, до якого подається вода та приймається каналізація (а.с. 3).

Договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення між сторонами не укладався, а тому, між КП «Водоканал» та відповідачами склалися фактичні правовідносини з приводу надання вказаних послуг до житлового приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, оскільки позивач такі послуги надав, а відповідачі не відмовилися від їх споживання.

Задовольняючи позовні вимоги КП «Водоканал» частково та стягуючи суму заборгованості за водопостачання та водовідведення в межах строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами належним чином не виконувалися зобов'язання по сплаті за комунальні послуги.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції є правильним.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

Відповідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

В порушення вимог п.5 ч.3 ст. 20 вказаного Закону, відповідачі належним чином не оплачували житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

При вирішенні спору суд першої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання відповідачами зобов'язань по оплаті за водопостачання та водовідведення, тому стягнув суму заборгованості в межах трьох річного строку позовної давності.

Судом правильно застосовані норми ст. 64,67,68 ЖК України, якими передбачено, що наймач або власник жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за комунальні послуги.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень відносно позовних вимог позивача про те, що у нього відсутня заборгованість за комунальними послугами.

Доводи ОСОБА_3 про те, що позивачем неправомірно здійснюється нарахування спожитої води за нормативними показниками, а не за приладами обліку, які він встановив у квітні 2010 року прийняті до уваги судом першої інстанції та суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до розділу «Порядок обліку та оплати послуг» Правил №630 квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Відповідачем суду не надано належних і допустимих доказів, що на його письмове звернення, КП «Водоканал» відмовив у прийнятті встановлених лічильників холодної води на абонентський облік.

Лише у квітні 2013 року лічильники холодної води у квартирі відповідачів прийняті позивачем на абонентський облік, і з цього часу нарахування здійснювалися відповідно до спожитої кількості холодної води, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 50-54).

До часу прийняття на абонентський облік квартирних засобів обліку, розрахунок спожитої води та водовідведення каналізації здійснюється на підставі нормативів, встановлених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1107 «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання» на підставі яких місцеві органи самоврядування визначають питому норму споживання води у конкретній місцевості з урахуванням характеристик житлового фонду.

Зокрема, у м. Запоріжжі такі норми споживання холодної води встановлені рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 565 від 26.12.2011 року «Про затвердження питомих норм споживання питної води у м. Запоріжжі».

Правильність розрахунку заборгованості була перевірена у суді першої інстанції і не спростована відповідачами.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б суд апеляційної інстанції міг би дослідити в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України, апелянтом не надано і до суду апеляційної інстанції, а згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: