Справа № 383/844/16-ц
У Х В А Л А

11 жовтня 2016 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Адаменко І.М.,

при секретарі Машкову О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області справу № 383/844/16-ц № 2/383/424/16 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним окремої частини договору купівлі-продажу комплексу будівель,-

ВСТАНОВИВ:

22.09.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним окремої частини договору купівлі-продажу комплексу будівель.

28 вересня 2016 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області відкрито провадження у вказаній справі.

Також, 28 вересня 2016 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову, а саме накладено арешт на комплекс будівель, розташованих за адресою: Кіровоградська область м. Бобринець вул. Орджонікідзе (Незалежності),4, право власності на яке у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2.

11 жовтня 2016 року до суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 експлуатацію комплексу будівель розташованих у м. Бобринець по вул. Орджонікідзе, 4, придбаного нею ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 12.09.2013 року під № 608, до набрання чинності рішенням суду у вказаній справі та передати комплекс будівель розташованих у м. Бобринець по вул. Ордженікідзе, 4, на відповідальне зберігання їй ОСОБА_1 до набрання чинності рішення суду, обгрунтовуючи її тим, що існує загроза втрати вказаного майна, вказує, що відповідачка чинить їй та її представникам перешкоди у доступі до комплексу будівель розташованих у м. Бобюринець по вул. Орджонікідзе, 4.

Особи, які беруть участь у справі про розгляд заяви про забезпечення позову, у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, не повідомлялися.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи докази на її огрунтування та матеріали справи, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України упостанові від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4 зазначеної постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже 28.09.2016 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову, а саме накладено арешт на комплекс будівель, розташованих за адресою: Кіровоградська область м. Бобринець вул. Орджонікідзе (Незалежності),4, та яку звернено до виконання негайно.

Ухвали судів у випадках, передбачених законом, є виконавчими документами і підлягають виконанню відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову підлягають застосуванню загальні правила виконавчого провадження, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до змісту ч.1, ч.2, ч.5 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Разом з тим, виходячи із сутності поняття арешту майна і вимог ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", під час вчинення виконавцем дій по арешту майна виконавець, зокрема, вирішує питання користування майном або обмеження у його користуванні.

З урахуванням вищезазначеного, заява про забезпечення позову з вимогою заборони експлуатації спірного майна та передачею вказаного майна на зберігання позивачці ОСОБА_1 належним чином не обгрунтована, в тому числі й щодо необхідності застосування забезпечення позову саме у такий спосіб.

Зважаючи на сутність арешту майна, зазначений в ухвалі Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.09.2016 року, інший вид забезпечення позову у даному випадку, нє доцільним.

Приймаючи до уваги, що застосування у справі ще однеого виду забезпечення позову шляхом заборони експлуатації та передачі на відповідальне зберігання спірного комплексу будівель не відповідає співмірності заявленим вимогам, розумності, а також не забезпечує збалансованість інтересів сторін, суд враховуючи вище викладене вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.151 153, ст.ст. 209, 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 11.10.2016 року про забезпечення позову у справі № 383/844/16-ц № 2/383/424/16 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним окремої частини договору купівлі-продажу комплексу будівель - відмовити.

Копію ухвали суду направити позивачу ОСОБА_1

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.М. Адаменко