Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/934/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Ясінський Л. Ю.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Дуковського О.Л.; Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на ? частину спадкового майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про:

- встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7;

-визнання права власності на земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_1, державний акт серії НОМЕР_2, яка розташована на території Синьківської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області.

Протягом судового розгляду, змінила вимоги і просила встановити факт прийняття спадщини після смерті матері, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07 червня 2004 року Державним нотаріусом Ульяновської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_8 в частині визнання за нею права власності на ? частину спадкового майна після смерті ОСОБА_7 та визнати право власності на ? частини земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1, державний акт серії НОМЕР_2, яка розташована на території Синьківської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області. (а.с.40-41). Також письмово вказала про виключення зі складу відповідачів ОСОБА_6.

В обґрунтування вимог зазначила, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її матері, відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки розташованої на території Синьківскої сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3.

Спадкоємцями першої черги є чоловік померлої ОСОБА_9 та дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після смерті останньої спадкоємцями є дочка ОСОБА_5 та чоловік ОСОБА_4.

Після смерті матері вона фактично вступила в спадкові права шляхом фактичного прийняття спадщини (управління), провела поточний ремонт домоволодіння, прибирання в будинку та в підсобних приміщеннях, обробіток земельної ділянки, розпорядилася особистими речами покійної, приймала участь у встановленні пам'ятника. Вказані роботи виконані протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавця, що підтверджується письмовою інформацією Синьківської сільської ради № 303 від 27 квітня 2015 року.

Відмова нотаріуса на її усне звернення щодо подачі заяви про прийняття спадщини не відповідає вимогам ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час смерті спадкодавця.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, суд помилко застосував до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року та не врахував, що позивач на підставі законодавства, яке діяло на час смерті матері, а саме ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння майном), що підтверджується довідкою Синьківської сільської ради № 303 від 27.04.2015 року, визнанням даного факту відповідачем ОСОБА_5 та показами свідків. Крім того, вимоги позивача про визнання права власності на ? частину спадкового майна судом взагалі залишені без розгляду, а ОСОБА_5 в судовому рішенні не зазначена в якості відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення підлягає скасуванню, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, кінцевий строк для прийняття спадщини 28 березня 2004 року, тобто після 01 січня 2004 року, тому дані правовідносини регулюються ЦК України від 01 січня 2004 року, яким не передбачено встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Проте, даний висновок здійснений без дотримання як норм матеріального права так і процесуального права.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.7), матеріалами спадкової справи (а.с.7;24-31).

ОСОБА_7, за письмовою інформацією Синьківської сільської ради Ульяновського району № 301 від 24 квітня 2015 року, з 1970 року і до дня смерті була зареєстрована ( а відтак і проживала) за адресоюАДРЕСА_1. На день смерті у вищевказаному будинку проживав і був також зареєстрований чоловік померлої ОСОБА_6 (а.с.9)

За матеріалами спадкової справи № 658, заведеної після смерті

ОСОБА_7, спадщину після смерті останньої прийняла її дочка - ОСОБА_8, яка звернулася в установленому законом порядку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_6 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після померлої дружини ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 (а.с.24-31).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 червня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1262 ОСОБА_8 успадкувала після смерті матері ОСОБА_7 земельну ділянку АДРЕСА_2 майновий пай в розмірі 0,21 відсоток, що становить 2717 грн. із пайового фонду майна СВК «Родина» та грошовий вклад з відповідними відсотками, що зберігаються в Ульяновському відділенні Ощадного банку України, які належали спадкодавцю на підставі ощадної книжки (а.с.31).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_8. Місцем її смерті є Донецька область, м. Донецьк, Калінінський район (а.с.8).

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 44896004 та відповіді Ульяновської районної державної нотаріальної контори № 657/01-16, наданих на запит Апеляційного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2016 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року заведена 28 серпня 2012 року Другою Макіївською ДНК Донецької області (а.с.221-222). Витребувати та дослідити спадкову справу після смерті ОСОБА_8 є неможливим, так як за відомостями УДППЗ «Укрпошта» від 02 травня 2016 року, відповідно до указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р, УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти у Донецьку область, зокрема, м. Макіївка (а.с.135).

В матеріалах справи відсутня інформація про спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8, витребувати спадкову справу немає можливості за вищевикладеного.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що спадкоємцями ОСОБА_8 є її чоловік ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5. Первісно також заявлений і батько померлої ОСОБА_6 Вимоги до якого судом першої інстанції взагалі не розглянуті, прийнято до відома повідомлення сторони щодо виключення його зі складу відповідачів, що не врегульовано положеннями цивільно-процесуального кодексу і не роз'яснено право сторони про застосування положень законодавства.

Позивач проживає у м. Макіївка, Донецької області. Відповідач ОСОБА_4 за рішенням Советського районного суду м. Макеєвка (як вказано в документі) Донецької області від 03.11.2011 року визнаний недієздатним. Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2015 року над ним встановлено опіку та призначено ОСОБА_10 опікуном (а.с.35).

За даними позову ОСОБА_5 зареєстрована і проживає в м. Макєєвка (Макіївка) Донецької області. З довіреності, виданої Совєтським РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, якою вона уповноважила ОСОБА_10 представляти її інтереси і яка представляє інтереси недієздатного ОСОБА_4, виходить про її реєстрацію в АДРЕСА_3 (а.с. 37,38).

ОСОБА_3 є дочкою померлої ОСОБА_7 (а.с. 4-6).

Державною нотаріальною конторою 29 квітня 2015 року № 343/02-14 на усне звернення позивача щодо прийняття спадщини після смерті матері роз'яснено, що строк для прийняття спадщини вона пропустила, оскільки спадщину в установлені законом строки не прийняла, дій які свідчать про прийняття спадщину не вчиняла, а саме до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася та не проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.12).

Правовідносини, підставою виникнення яких стала смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7, регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки вони виникли до 1 січня 2004 року.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

У постанові Верховного суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-138цс13) міститься правова позиція, згідно якої у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

За ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Часом відкриття спадщини після померлої ОСОБА_7 є ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі не прийняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає, можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, а також вчинення ним будь-яких дій, направлених на управління спадковим майном до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Отже, для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги відповідно до вищевказаної норми права, зазначала про фактичне прийняття нею спадщини після смерті спадкодавця.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не визначився із характером правовідносин, не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, не з'ясував і не перевірив коло відповідачів, не вирішив вимоги до відповідача ОСОБА_6. Оскільки звертаючись в серпні 2015 року в суд з позовом, позивач зазначила його одним із відповідачів, потім уточнивши в жовтні 2015 року позов вимоги до нього не ставила та просила виключити його зі складу відповідачів. Суд, розглядаючи вимоги і до ОСОБА_6, про що вказано в журналі судового засідання, судовим рішення та додатковим рішенням від 1 березня 2016 року (а.с.94-95) не вирішив вимоги до нього. Чинним цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено виключення сторони з числа відповідачів. Положення п. 3 ч. 1 ст. 205 та п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України врегульовано закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду, в разі відсутності спору щодо первісно заявленого відповідача, що судом не здійснено.

Також в порушення вимог ст. 10 ЦПК України, суд не вжив заходів для всебічного і повного розгляду справи, не з'ясував коло спадкоємців після смерті ОСОБА_8, яка згідно свідоцтва про прийняття спадщини від 07 червня 2004 року була спадкоємцем ОСОБА_7, а також враховуючі рішенні Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2015 року, згідно якого виходить про недієздатність відповідача ОСОБА_4, процесуально не залучив в порядку передбаченому ч. 1 ст. 39 ЦПК України до участі у справі його опікуна ОСОБА_10.

Відмовляючи у задоволенні позову та застосовуючи до спірних правовідносин ЦК України від 01 січня 2004 року, яким не передбачено встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, судом не враховано, що положення ЦК України застосовуються лише в тому випадку, якщо протягом строку прийняття спадщини особа не вчинила жодних дій пов'язаних з її прийняттям.

ОСОБА_3 стверджує, що протягом шести місяців після смерті спадкодавця виконала дії пов'язані з прийняттям спадщини, а саме: провела поточний ремонт домоволодіння, здійснювала прибирання будинку та підсобних приміщень, обробляла земельну ділянку, прийняла особисті речі померлої та приймала участь в установленні пам'ятника.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії спадкової справи № 658, щодо майна померлої ОСОБА_7, заведеної Ульяновською держаною нотаріальною конторою ОСОБА_3 заяви ні про прийняття спадщини, ні про відмову від спадщини, після смерті матері у встановлений законом строк не подавала.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця щодо управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані.

Колегія суддів не може прийняти доказ сторони позивача, а саме довідку Синьківської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області за належний та допустимий , в розумінні положень ст. ст. 58,59 ЦПК України, так як видана вона у 2015 році лише на підставі свідчень сусіда померлої ОСОБА_11 та депутата виборчого округу ОСОБА_12

В підтвердження такого висновку служать і свідчення в суді першої інстанції ОСОБА_12, який повідомив, що ним по даному факту були опитані сусіди та лише на підставі пояснень сусіда ОСОБА_11 він дійшов висновку, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері шляхом фактичного вступу у володіння, управління спадковим майном.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив обставини викладені в довідці Синьківської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області від 24 квітня 2015 року № 303 і в засіданні суду, додавши що позивач у 2003 році в період відпустки приїздила в с. Синьки Ульяновського району і здійснювала прибирання та деякі ремонті роботи в батьківській хаті. Наступні роки також приїздила, обробляла городину і разом з сестрою встановлювали пам'ятник матері.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_13, якій ОСОБА_3 доводиться онукою, пам'ятник померлій встановлений за кошти ОСОБА_8 та її тітки. ОСОБА_3 після смерті матері приїхала до спірного будинку лише в 2015 році, ремонт на протязі 6-ти місяців після смерті ОСОБА_7 в даному будинку вона не робила, земельну ділянку не обробляла та особисті речі покійної не приймала.

Відповідно до норм процесуального законодавства обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Покази свідків є суперечливими, довідка сільської ради необ'єктивна, так як складена лише з пояснень свідків у 2015 році, зокрема родича сторін, по минуванню 12 років після виникнення спірних обставин. ОСОБА_11 є братом померлої ОСОБА_7, його пояснення не визнавались стороною відповідача, відрізнялись від свідчень бабусі позивача ОСОБА_13, тому представлені докази не є належними для встановлення факту прийняття спадщини, передбаченого ст. 549 ЦК УРСР. У вищевказаному будинку згідно довідки сільської ради залишився проживати батько позивача ОСОБА_6.

Телеграма, яка надійшла до суду першої інстанції 18 вересня 2015 року (а.с.22) і враховуючи яку представник позивача просив задовольнити вимоги не заслуговують на увагу, оскільки визнання позову таким чином не приймається. Телеграма направлена з м. Красноярськ, проте згідно письмових доказів ОСОБА_5 проживає в Макіївці, Донецької області, відомостей про перебування відповідача у м. Красноярськ суду не надано. Крім того, в суді першої інстанції представником ОСОБА_5 заперечувались доводи і обставини позову.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 не надано належних та безумовних доказів, які б однозначно свідчили про вчинення нею дій, передбачених ст.549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців після її відкриття. Тому позивач спадщину після смерті матері у встановлений законом шестимісячний строк не прийняла ні шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори, ні шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

Вимоги про визнання права власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину є похідними від вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, а тому також не підлягають задоволенню. Крім того, стороною заявлено про визнання частково недійсним свідоцтва про спадкування, у зв'язку з її правом на ? частину спадку і в той же час ставиться питання лише про право власності на ? частину земельної ділянки, а обсяг успадкованого майна ОСОБА_8 складався з земельної ділянки АДРЕСА_2 майнового паю в розмірі 0,21 відсоток, що становить 2717 грн. із пайового фонду майна СВК «Родина» та грошового вкладу з відповідними відсотками, що зберігаються в Ульяновському відділенні Ощадного банку України. За положеннями ст. 1268 ЦК не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, проте не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України).

За вище переліченого, рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням та неправильним застосуванням положень матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування. Судовою колегією ухвалюється нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви за недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 24 рудня 2015 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: