АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/921/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 60 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 4 березня 2015 року померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_8 говорила, що у неї немає родичів, та у звязку з тим, що вона потребувала постійної допомоги і догляду, повязаних з лікуванням, придбанням ліків, веденням домашнього господарства, приготуванням їжі, прибиранням, купівлею продуктів тощо, ОСОБА_6 за проханням ОСОБА_8 протягом шести останніх років постійно проживала разом з останньою до її смерті та провела поховання і понесла всі повязані з цим витрати.

Враховуючи наведене, ОСОБА_6 просила суд встановити факт її проживання постійно разом із ОСОБА_8 протягом останніх шести років та на час відкриття спадщини.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2015 року заяву задоволено та встановлено факт, що ОСОБА_6 і ОСОБА_8, яка померла 4 березня 2015 року протягом останніх шести років та на час відкриття спадщини проживали разом однією сімєю за адресою : АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду, Черкаська міська рада, вважаючи, що суд вирішив питання про їх права та обовязки, оскаржила його в апеляційному порядку та посилаючись на його невідповідність нормам матеріального і процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_6

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що факт проживання заявника ОСОБА_6 однією сімєю із спадкодавцем ОСОБА_8 більше пяти років до часу відкриття спадщини після смерті останньої, підтверджений в судовому засіданні належними доказами.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з наступних підстав.

Судом встановлено, що 4 березня 2015 року померла ОСОБА_8 (а.с. 7), якій належала квартира АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Заповіту ОСОБА_8 за життя не складала. Родичів у померлої не було.

Як вбачається із матеріалів справи, після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які не є спадкоємцями померлої ні за законом, ні за заповітом. (а.с. 42, 44)

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції прийшов до переконання, що факт проживання заявниці однією сімєю з померлою ОСОБА_8 підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також актами від 24.09.2015 року за підписами мешканців будинку № 69 по вул. Різдвяній в м. Черкаси.(а.с. 13,14)

Однак, колегія суддів вважає, що судом зроблено помилковий висновок щодо проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_8 однією сімєю.

Так, згідно ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Тобто, для підтвердження проживання однією сімєю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують факти ведення заявником із померлою ОСОБА_8 спільного господарства, наявність у них спільного бюджету тощо.

Так, в актах від 24.09.2015 року зазначено, що громадяни ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 підтверджують факт проживання ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 протягом шести останніх років і на момент смерті ОСОБА_8 Також вказані особи підтверджують, що ОСОБА_6 постійно протягом шести останніх років доглядала померлу ОСОБА_8, надавала їй матеріальну допомогу, прибирала, готувала їжу, купувала ліки, продукти та все необхідне, а після її смерті організувала поховання та понесла всі повязані з цим витрати .

З копії паспорта ОСОБА_6 вбачається, що остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто заявник є сусідкою померлої ОСОБА_8 (а.с. 5)

У заяві ОСОБА_6 вказує, що вона проживала із померлою ОСОБА_8 у звязку з тим, що остання потребувала постійної допомоги та догляду, повязаних з лікуванням, придбанням ліків, веденням домашнього господарства, приготуванням їжі, прибиранням, купівлею продуктів тощо (а.с.2).

Надані заявником, на підтвердження спільного проживання та ведення спільного побуту, товарні чеки про купівлю предметів побуту, обладнання та будівельних матеріалів колегія суддів оцінює критично, оскільки останні достеменно не свідчать про їх придбання саме для забезпечення належних спільних умов життя ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та облаштування їх спільного побуту.

Наведені докази не дають підстав вважати заявника такою, що проживала однією сімєю із спадкодавцем.

Наявні в матеріалах справи договір-замовлення на організацію та проведення поховання № 474 і накладна на обід у їдальні № 474 від 07.03.2015 року (а.с. 20-21), видані на ім'я заявниці, підтверджують лише факт понесення нею витрат на поховання і не є належним доказом на підтвердження факту проживання однією сімєю із померлою.

Судом першої інстанції також не встановлено і конкретний період часу, протягом якого заявник проживала із ОСОБА_8 Так, у рішенні зазначено, що суд вважає доведеним факт спільного проживання заявника ОСОБА_6 із ОСОБА_8 протягом останніх шести років та на час смерті ОСОБА_8 04.03.2015 року.

Встановлення факту проживання ОСОБА_6 постійно разом із спадкодавцем ОСОБА_8 протягом останніх шести років та на час відкриття спадщини, не породжує правових наслідків, які бажає заявник, а саме права на спадкування у четверту чергу за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України, оскільки у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявник ОСОБА_6 не проживала із ОСОБА_8 однією сімєю в розумінні ст. 3 СК України, тому правові підстави для задоволення заяви відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.05.2015 року вже розглядалась справа за заявою ОСОБА_6 за участю заінтересованої особи: Черкаської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю. За наслідками розгляду вказаної справи було ухвалено рішення, яким задоволено заяву ОСОБА_6, проте, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.05.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_6 відмовлено. (а.с. 73-74) Вказане рішення набрало законної сили та в касаційному порядку не переглядалось.

Враховуючи, що померла ОСОБА_8 була одинока, заповіту чи інших розпорядчих договорів щодо свого майна не залишала, то відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана судом відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд вказаного не врахував та не залучив до участі у справі в якості заінтересованої особи Черкаську міську раду.

Натомість залучена заявницею в якості заінтересованої особи ОСОБА_7 не є спадкоємцем померлої ОСОБА_8

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_6 та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу Черкаської міської ради задовольняє, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2015 року скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

На підставі ст. 88 ЦПК України, із ОСОБА_6 слід стягнути на користь Черкаської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 268 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Черкаської міської ради задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа ОСОБА_7, про встановлення факту проживання однією сімєю скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Черкаської міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 268 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :