Справа № 531/1912/15-ц
Провадження № 2/531/47/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року. Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Жмурка П.Я.

при секретарі Клименко Т.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд, з урахуванням змін що були прийняті в судовому засіданні, стягнути солідарно з відповідачів на користь підприємства заборгованість за надані послуги теплопостачання, що існує на час розгляду справи і нарахована починаючи з 01.08.2009 року 1990,52 грн., а також інфляційні втрати 1027,89 грн. та 3% річних від простроченої суми - 132,07 грн. Крім того позивач просить суд стягнути з відповідачів понесені ними судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1218 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, нарахування за які здійснюється згідно з тарифами, встановленими Полтавською обласною радою та Нацкомісією, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг. Взаємовідносини підприємства та відповідачів врегульовані договором від 27.02.2008 року, згідно якого підприємство надає послуги в квартирі №16, що розташована в м. Карлівка по вул. Комарова, 15. Згідно п. 10 договору споживачі зобовязані оплачувати надані послуги щомісячно, проте умови договору не виконуються і поточні платежі не здійснюються, в результаті чого виникла заборгованість, яку просить стягнути позивач.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує змінені позовні вимоги у повному обсязі і просить такі задовольнити, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є споживачами послуги, що надається підприємством в квартирі АДРЕСА_1 і зобовязані такі послуги оплачувати.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечують, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ними було надано послугу, при цьому належної якості і у визначеному обсязі. Відповідач та її представник також зазначають, що ОСОБА_2 не отримувала квитанцій-повідомлень про розмір оплати, із вказівками про заборгованість. Крім того, відповідач та її представник посилаються на те, що розрахунки заборгованості підписані ОСОБА_5, повноваження якої не підтверджені, а самі таблиці розрахунків не відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Представник відповідача також посилається на те, що відповідач не була ознайомлена зі змінами тарифів з 01.01.2011 року, відносно встановлених договором від 27.02.2008 року. Відповідач зазначає,що не є повноправною власницею квартири АДРЕСА_2 і співвласниками такої є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по 1/3 частці кожен. Відповідач пояснила, що не проживає в квартирі з 2008 року, отже не отримувала послуги, а плату повинні були вносити інші співвласники, які користувались житлом і заборгованість має бути стягнута з них.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні просить суд стягнути заборгованість з обох відповідачів. ОСОБА_3 не заперечує, що отримувала повідомлення про борг і не регулярно оплачувала надані послуги, у звязку з тим, що є матірю одиначкою, не мала достатніх матеріальних засобів, несла витрати на ліки та інше. Відповідач визнає, що співвласниками квартири є 3 чоловіки вона, її мати ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 509 ЦК, а також ст. 11 цього Кодексу, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також з договорів, в результаті завдання шкоди, з результатів інтелектуальної чи творчої діяльності та з інших юридичних фактів.

Статтями 66-70 ЖК України, передбачено плату за користування житлом.

Згідно зі ст. 67 ЖК - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова

енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Частинами 1-3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства; перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди); комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, крім встановлених Законом випадків. Безперебійний порядок надання послуги, встановлено також у п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених 21.07.2005 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, частиною 3 ст. 20 даного Закону, покладено на споживача.

Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», на споживача також покладено обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є комунальним підприємством, яке надає у тому числі і послуги з теплопостачання. (а.с. 14) 27.02.2008 року між підприємством та ОСОБА_7 було укладено договір надання послуг теплопостачання №150. У договорі зазначено, що ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Пунктом 1.1 договору Полтавське обласне КВПТГ «Полтаватеплоенерго» зобовязалося надавати споживачеві (наймач, власник квартири) та членам його сімї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з теплопостачання, а споживач зобовязалася своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах договору. Субєктами користування послугою у п. 1.3 договору зазначено 3 осіб. Розділом 3 договору визначено вартість послуг. (а.с. 11) При цьому в судовому засіданні представник відповідача послався на те, що вартість послуг було змінено з 01.01.2011 року, що не заперечується представником позивача, який пояснив, що вони не вносили зміни до договору і не інформували відповідачів про зміни окремим листом, проте оголошення про встановлені тарифи публікувалось в газеті «Урядовий курєр». Крім того представник позивача зазначає, що щомісячно споживачі отримували рахунок на оплату (копія одного з таких долучена відповідачем), в якому зазначені тарифи і жодних заперечень щодо зміни споживачі не висловили. Факт отримання щомісячних рахунків на оплату визнає відповідач ОСОБА_3 З наданих сторонами пояснень встановлено, що Тарифи на теплову енергію та на послуги централізованого опалення і постачання гарячої води, затверджені рішенням 20 позачергової сесії Полтавської обласної ради від 27.03.2009 року і такі дійсно було введено з 01.01.2011 року рішенням обласної ради від 01.02.2011 року. Виходячи з зазначених вище норм Закону та пояснень сторін, суд не вбачає порушення в діях позивача, які були б підставо для відмови в даному позові.

Якість послуг врегульовано розділом 5 договору відповідно до п. 5.1 якого споживач має право на перевірку якості послуг і в разі підтвердження відхилення актом на індексування оплати за послуги; пунктом 5.2 визначено порядок перерахунку вартості у разі зниження якості послуги. (а.с. 11) ОСОБА_2 та її представник не надали суду доказів того, що споживачами оскаржувались чи оспорювались надані позивачем послуги, протягом всього періоду дії договору, при цьому вони вважають, що позивач повинен доводити факт надання послуг належної якості та у повному обсязі, при подачі позову про стягнення заборгованості за такі. Враховуючи зазначені положення договору та відсутність доказів, що підтверджують невиконання умов договору позивачем, суд вважає заперечення в цій частині необґрунтованим. При цьому той факт, що послуга надавалась підтверджується розрахунками заборгованості, які надав позивач, а також рахунком на сплату послуг, що долучений відповідачем і фактом часткової оплати споживачами наданих послуг.

Згідно п. 9.1 договір діє з 27.02.2008 року по 27.02.2010 року, при цьому п. 9.2 визначено, що такий продовжується щорічно, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну його дії не висловила наміру доповнити, змінити або розірвати його. (а.с. 11) Відомості про розірвання договору між сторонами в матеріалах справи відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що вона в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 2008 року, на підтвердження чого надала суду довідку від 12.01.2016 року. У довідці зазначено, що ОСОБА_2 з 2008 року проживає без реєстрації по вул. Кооперативна,60 в с. Климівка Карлівського району (а.с. 57). До матеріалів справи також долучено акт складений 12.01.2016 року депутатом Климівської сільської ради, в присутності сусідів по господарству розташованому в с. Климівка по вул. Кооперативна,60. В акті зазначено, що ОСОБА_2 проживає в такому господарстві з вересня 2008 року. (а.с. 58) Інформація про те, що ОСОБА_2 проживає в с. Климівка зазначена і у довідці управління з координації та контролю за виплатою пенсій від 14.01.2016 року. (а.с. 56) При цьому згідно з ч. 6 ст. 27 ЦК України, фізична особа може мати кілька місць проживання, а згідно з положеннями ст. 1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає і реєстрацією є внесення інформації саме про місце проживання чи перебування особи. В матеріалах справи міститься адресна довідка від 21.07.2015 року (заборгованість, яку просить стягнути позивач нарахована до 21.07.2015 року), згідно якої ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.12.1998 року. В матеріалах справи також міститься копія листів домової книги, виходячи з записів у якій ОСОБА_2 з 09.08.1978 року зареєстрована у вказаній квартирі і з реєстрації не знята.

Сторони також визнають в судовому засіданні, що ОСОБА_2 є співвласницею квартири АДРЕСА_2. Сама ОСОБА_2 неодноразово зазначала про таку обставину під час розгляду справи, посилалась на неї в письмових клопотаннях і запереченнях. При цьому сторони не надали суду письмових доказів на підтвердження такої обставини, що давали б змогу чітко визначити власність є спільною чи частковою і з якого року та на якій підставі таке право набуте кожною з відповідачів. За таких обставин суд враховує лише те, що власники квартири зобовязані утримувати квартиру відповідно до Закону і вони є споживачами послуги з теплопостачання.

Дослідивши докази, про які зазначено вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 є споживачем послуги, яка надається Полтавським обласним КВПТГ «Полтаватеплоенерго» в квартирі АДРЕСА_2. Той факт, що відповідач постійно проживає за іншою адресою не є підставою для відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2, враховуючи що між нею та позивачем укладено договір на обслуговування квартири, ОСОБА_2 є співвласницею такої (виходячи з визнаних сторонами обставин) і постійно зареєстрована в квартирі, отже має право на користування такою. Таким чином, ОСОБА_2 є споживачем послуги, що надається підприємством. Долучений до матеріалів справи рахунок на оплату виписаний на імя ОСОБА_2

Під час розгляду справи сторони також визнали, що ОСОБА_3 постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і є співвласницею такої. Виходячи з наданих сторонами пояснень, ОСОБА_3 частково оплачувала послуги, що надаються підприємством. Згідно записів у домовій книзі, ОСОБА_3 зареєстрована у вказаній квартирі з 1995 року по теперішній час (а.с. 34-35). Отже ОСОБА_3 також є споживачем послуги, що надається позивачем. Суд враховує, що статтями 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін; відсутність договору в умовах, коли позивач надавав послуги, а відповідачі (користувачі або власники) не відмовлялися від їх отримання і при цьому не укладали договір, не може бути підставою для відмови у позові.

Таким чином, кожна з відповідачів має обовязок перед позивачем оплачувати надані ними послуги. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що такий обовязок відповідачі виконували не належним чином, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 03.09.2015 року становила 2506,87 грн. Заборгованість нарахована починаючи з 01.08.2009 року і на цей час кожна з відповідачів уже була споживачем послуги. (а.с. 4-5) Позивач просив суд стягнути заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, що є наслідками, які застосовуються у разі порушення зобовязання і гарантують права позивача. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач долучив до матеріалів справи розрахунки інфляційних втрат 1027,89 грн. та 3% річних 132,07 грн. (а.с 6-10)

Під час розгляду справи позивач двічі зменшував позовні вимоги, у звязку з частковим зменшенням розміру боргу уже після подачі позову і остаточно просить суд стягнути з відповідачів 1990,52 грн. боргу, 1027,89 грн. інфляційних втрат та 3% річних 132,07 грн.

З доказів, які надані сторонами суд не вбачає, що обовязок відповідачів по оплаті наданих позивачем послуг не є неподільним, тому відповідачі мають солідарний обовязок по оплаті послуг перед позивачем. Посилання ОСОБА_2 на те, що заборгованість має стягуватись в тому числі і з ОСОБА_6 є безпідставними, виходячи з положень ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та ч. 1 ст. 543 ЦК України, щодо солідарного обовязку боржників, виходячи з яких позивач сам обирає від кого з солідарних боржників вимагати виконання обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Зазначена норма поширюється на правовідносини між позивачем та кожною з відповідачів. Крім того, на правовідносини, що існують між ОСОБА_2 та позивачем поширюються також положення ст. 629 ЦК України, відповідно до якої договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, вимоги позивача обґрунтовані і можуть бути задоволені у повному обсязі. На підставі вищевикладеного суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача 1990,52 грн. боргу, 1027,89 грн. інфляційних втрат та 3% річних 132,07 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідачів має бути стягнуто на користь позивача понесені позивачем судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1218 грн. по 609 грн. з кожного з відповідачів, що підтверджений платіжними дорученнями від 21.02.2014 року, 15.10.2015 року та 10.04.2015 року.

Керуючись ст. 1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 2, 16, 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 11, 27, 509, 526, 625, 629 ЦК України, 66-70 ЖК України, ст. ст. 57, 60, 88, 169, 212-215, 24-225 ЦПК України суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, у розмірі 3150,48 грн. (три тисячі сто пятдесят гривень сорок вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» частину понесеного ними судового збору у розмірі 609 грн. (шістсот девять гривень).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» частину понесеного ними судового збору у розмірі 609 грн. (шістсот девять гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області, протягом десяти днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення.

Суддя Жмурко П.Я.