У Х В А Л А

10 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року в справі за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Імені 28 червня» про відшкодування збитків та звільнення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області заочним рішенням від 19 серпня 2013 року позов заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 задовольнив: зобов'язав ВАТ «Ім. 28 червня» повернути ОСОБА_4 земельні ділянки АДРЕСА_1, загальною площею 4,80 га, що розташовані на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, шляхом звільнення вказаних земельних ділянок; стягнув з ВАТ «Ім. 28 червня» на користь ОСОБА_4 45 тис. 801 грн

64 коп. у рахунок відшкодування збитків; вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Одеської області рішенням від 21 вересня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в частині стягнення з ВАТ «Ім. 28 червня» на користь ОСОБА_4 45 тис. 801 грн 64 коп. у рахунок відшкодування збитків скасував та ухвалив у цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4, а також змінив рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року залишила без змін.

4 квітня 2016 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 79, 125, 126, 156 та 212 Земельного кодексу України, статей 22, 373 й 1166 ЦК України, а також положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи свої доводи заявниця послалася на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що належні останній земельні ділянки, які самовільно зайняті і використовуються відповідачем, підлягають поверненню ОСОБА_4 Апеляційний суд відмовляючи у стягненні

45 тис. 801 грн 64 коп. виходив з відсутності доказів того, що ОСОБА_4 мала намір самостійно чи шляхом передачі в користування іншим особам обробляти належні їй спірні земельні ділянки і отримувати дохід від їх використання, у період за який вона просила відшкодувати збитки.

Наданою для порівняння ухвалою від 30 січня 2013 року суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справі рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, оскільки судами не встановлено яку саме земельну ділянку орендує ВАТ «Ім. 28 червня», чи є ця земельна ділянка власністю позивача, якими доказами це підтверджується, тощо.

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявницею на підтвердження вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Імені 28 червня» про відшкодування збитків та звільнення земельної ділянки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко