Справа № 127/1538/16-ц Провадження № 22-ц/772/1818/2016Головуючий в суді першої інстанції Бар'як А. С.
Категорія 27Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,
суддів: Вавшка В.С., Голоти Л.О.,
при секретаріКирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Акцент Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

за поданою апеляційною скаргою ПАТ «Акцент Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ПАТ «Акцент Банк» звернулося в суд 29 січня 2016 року.

Зазначало, що 01 квітня 2008 року з відповідачем укладено договір № б/н, відповідно до якого ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», видав ОСОБА_6 кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, узгодивши Умови та правила надання банківських послуг. Однак, відповідач належним чином не виконував зобов'язання відповідно до умов договору, чим утворив заборгованість станом на 30 грудня 2015 року в розмірі 24045 грн. 04 коп., в силу чого позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.04.2008 року у розмірі 24045, 04 грн., яка складається з наступного:

-заборгованість за кредитом - 2147,09 грн.;

-заборгованість по процентам за користування кредитом - 11231,76 грн.;

-заборгованість за пеню та комісію - 9045,00 грн.;

-штрафи: фіксована частина - 500 грн.; процентна складова - 1121,19 грн.;

Судові витрати у розмірі 1378, 00 грн. понесені по оплаті судового збору просили стягнути з відповідача на їх користь.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5 квітня 2016 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ «Акцент Банк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідно до Заяви № б/н від 01 квітня 2008 року (а.с.9) ЗАТ «Акцент-Банк» надало ОСОБА_6 кредит у вигляді кредитного ліміту в сумі 3000 грн. 00 коп., базова процентна ставка 2 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 3,5 %, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Умови за якими надавався кредит передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами А-Банку з якими відповідач ознайомився підписавши вказану заяву від 01 квітня 2008 року.

Згідно пункту 9.12. Умов і правил надання банківських послуг, які є складовою відповідного кредитного договору № б/н від 01.04.2008 року, передбачено, що Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання (тобто з 01.04.2008 року до 01.04.2009 року); якщо протягом даного строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонговується на такий же термін. Пунктом 3.1.3. Кредитного договору передбачено, що по закінченню строку дії відповідна Картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту Картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умові наявності грошових засобів на Картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по Картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов, передбачених договором. (а.с. 9-12).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_6 (карт рахунок № НОМЕР_1 від 01.04.08), старт карткового рахунку відбувся 01.04.2008 року. Остання зміна кредитного ліміту відбулася 01.04.2008 року, встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000,00 грн. (а.с. 8).

Встановлено, що ПАТ «Акцент Банк» вже звертався з таким позовом до відповідача у 2014 році, де ставив питання про стягнення заборгованості за цим договором у розмірі 18435, 75 грн. станом на 20 лютого 2014 року, з яких: 2147,09 грн. - заборгованість за кредитом; 8199,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6735 - комісія; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 854,08 грн. - штраф (процентна складова).

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 16 червня 2014 року (а.с. 36-37).

Із вказаного судового рішення вбачається, що правовою підставою для відмови у задоволенні позову стало попущення позивачем позовної давності за заявленими вимогами та відсутність поважних причин для поновлення цього строку, через що в силу положень статей 256, 257, 266, 267 ЦК України, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи позовні вимоги, зокрема і в частині стягнення заборгованості за кредитом за період з 1 квітня 2008 року по 20 лютого 2014 року, суд виходив із того, як це вбачається із змісту рішення суду, що позовна давність позивачем пропущена, відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків пропущення судом позовної давності, при цьому рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року встановлено, що цей строк закінчився 1 квітня 2012 року, що не підлягає повторному доказуванню згідно з положенням частини 3 статті 61 ЦПК України, тому, оскільки немає підстав для поновлення строку позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності, відповідно до положень статей 256, 257, 266, 267 ЦК України.

Проте, повністю з висновком суду не можна погодитись через наступне.

Відповідно до положення пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвали суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що Вінницьким міським судом Вінницької області 28 квітня 2014 року ухвалено рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у межах позовних вимог про стягнення грошових коштів за період з 1 квітня 2008 року по 20 лютого 2014 року. Решта боргу за подальший період тим рішенням, а саме з 21 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року, не вирішувалося.

За таких обставини, провадження у цій справі підлягає закриттю в частині вимог які вже вирішені судом, а саме в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 1 квітня 2008 року по 20 лютого 2014 року.

Оскільки судом першої інстанції вказані вимоги прийняті та відкрито провадження у справі, і зокрема в цій частині вимог, то рішення суду у цій частині, відповідально до вимог частини 1 статті 310 ЦПК України, підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю.

Щодо решти вимог про стягнення заборгованості, а саме за період з 21 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року, то оскаржуване рішення суду в цій частині слід залишити без змін виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду вбачається, що оскаржуване рішення в частині вимог про стягнення заборгованості за період з 21 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року є по суті правильним і справедливим, а тому в цій частині скасованим бути не може.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 Рішення суду набрало законної сили 16 червня 2014 року.

Вирішуючи цей спір та відмовляючи у задоволенні позову, в частині вимог за період з 21 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року, суд правильно виходив із того, що позовна давність позивачем за заявленими вимогами пропущена без поважних причин і що ця обставина встановлена судовим рішенням від 28 квітня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, а також правильно виходив із того, що оскільки відповідач звернувся в суд з заявою про застосування позовної давності до заявлених вимог, то в силу положень статей 256, 257, 266, 267 ЦК України у задоволенні позовних вимогах у зазначеній частині слід відмовити у зв'язку із спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду щодо тієї частини вимог провадження по яким не підлягає закриттю, а саме в частині вимог за період з 21 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року.

Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмір повернуто не було, то проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Такі доводи спростовуються положеннями норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, зокрема статтею 266 ЦК України.

Вказаним вище судовим рішенням від 28 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що позовна давність за вимогами про стягнення з ОСОБА_6 основної суми кредиту сплила, тому з урахуванням положення статті 266 ЦК України про те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), немає підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення відсотків за користування кредитом, комісії? штрафу, як додаткових (похідних від основної суми боргу) вимог.

Відповідно до положення частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, рішення суду про стягнення боргу за кредитним договором в частині про стягнення боргу за період з 21 лютого 2014 року по 30 грудня 2015 року є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2016 року у цій справі в частині заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2008 року по 20 лютого 2014 року скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: В.А. Іващук

В.С. Вавшко

Л.О. Голота