У Х В А Л А

Іменем України

04 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф.,

суддів - Куштана Б.П., Ігнатюка Б.Ю.,

при секретарі - Кухта М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк»,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Дельта Банк» /надалі - Банк/ звернувся до суду з вищевказаним позовом? який мотивував тим, що: 08.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (від 15.10.2007р. змінив своє найменування на АТ «Сведбанк») та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 0612/0508/45-012, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 31 000,00 дол. США з розрахунку 13,20% річних на строк з 08.05.2008 року по 08.05.2028 року. В частині надання кредитних коштів АТ «Сведбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до кого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ к Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором № 0612/0508/45-012 від 08.05.2008 року, іпотекодавець ОСОБА_1 за Договором іпотеки № 0612/0508/45-012-Z-1 від 08.05.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: Квартира під номером 1, який знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 32,0 кв. м., житловою площею 14,3 кв. м., яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Романко Л.І.. 08.05.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 664. Посилаючись на порушення зобов'язань за Кредитним договором Банк звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 670 602,35 грн., з яких: тіло кредиту-601 265,69 грн.; і - відсотки - 69 336,67 грн.; за кредитним договором № 0612/0508/45-012 від 08.05.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1, а саме: Квартира під номером 1, який знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 32,0 кв. м., житловою площею 14,3 кв. м., яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено. Банк не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права. Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до твердження того, що: позивач має право вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки, не внесення інформації до Державного реєстру іпотек здійснюється лише з метою реалізації переважного права іпотекодержателя, її відсутність не тягне за собою недійсність права вимоги. Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 08.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (від 15.10.2007р. змінив своє найменування на АТ «Сведбанк») та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 0612/0508/45-012, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 31 000,00 дол. США з розрахунку 13,20% річних на строк з 08.05.2008 року по 08.05.2028 року. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до кого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ к Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 25.05.2012 року АТ «Сведбанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі, але не виключно за кредитним договором № 9612/0508/45-012, Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК», що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором № 0612/0508/45-012 від 08.05.2008 року, іпотекодавець ОСОБА_1 за Договором іпотеки № 0612/0508/45-012-Z-1 від 08.05.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: Квартира під номером 1, який знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 32,0 кв. м., житловою площею 14,3 кв. м., яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Романко Л.І.. 08.05.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 664. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та процентів за його користування утворилася заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року згідно поданого розрахунку позивачем становить 670 602,35 грн., з яких: тіло кредиту-601 265,69 грн.; і - відсотки - 69 336,67 грн. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач у даній справі не повідомив ОСОБА_1 про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим Договором в передбаченому порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», та не попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а доказів що без попереднього повідомлення іпотекодавця, така затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки, тобто в порядку ч.3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не наведено; позивачем не доданий належним чином завірений договір іпотеки № 0612/0508/45-012-Z-1 від 08.05.2008 року, позивачем додано лише нечитабельні копії витягу з такого, зі змісту яких встановити наявність застереження про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання взагалі не можливо; крім того, позивачем не надано суду оцінки іпотечного майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності для можливості встановлення співмірності суми заборгованості за кредитом та реальної вартості іпотечного майна станом на час розгляду справи. Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За положенням ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у справах № 6-61цс15, № 6-1205цс15. Позивачем не надано відомостей щодо ціни предмету іпотеки станом на момент звернення з позовом до суду, клопотання про проведення судової експертизи задля визначення дійсної ціни предмета іпотеки сторонами не заявлялось, висновок щодо оцінки майна на яке позивач просить звернути стягнення, суду не надавався. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування. Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити. 2. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року по даній справі залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: