Справа № 761/9106/16-ц
Провадження № 2-з/761/217/2016
У Х В А Л А

Іменем України

11 травня 2016 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 96 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2016 року становить 2 599 680,00 грн.

Представник позивача подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу в межах суми заявлених позовних вимог.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що відповідач хоч і не відмовляється від повернення коштів (усно), тобто борг визнає, але не намагається його повернути. Представник зазначає, що відповідач може відчужити майно з метою уникнення можливості виконати рішення суду, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

10.05.2016 року до суду представник направив для вирішення вказаної заяви Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з якого вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить садовий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2014 року.

У відповідності із ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходів по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи підстави та предмет позову, враховуючи надані суду докази; представник зазначив про те, що відповідач визнає борг, заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Н.Г.Притула