Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/3889/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зайцев А. В.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Косигіної Л.М., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 та Служба у справах дітей Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК"

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 106 050 грн., із строком його повернення до 08 січня 2011 року (а.с.89). У забезпечення виконання основного зобов'язання між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за умовами якого останній надав в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки кредит не повернутий та проценти за користування кредитом не сплачені, то банк просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 969 223,98 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а також виселити із вищезазначеного будинку відповідачів без надання їм іншого постійного житла.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що позовна давність не сплинула, заборгованість за кредитним договором не погашена та існує борг, а суд першої інстанції своїм рішенням фактично звільнив відповідачів від майнової відповідальності, порушивши його права, як кредитора.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову за спливом позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що представник відповідача ОСОБА_1 заявив про застосування у спорі позовної давності, перебіг позовної давності для позивача, як кредитора, розпочався з 09 січня 2011 року, а тому він звернувся з даним позовом до суду поза межами строку загальної позовної давності (звернення до суду з даним позовом - 20 серпня 2015 року).

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 09 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_5 укладений кредитний договір №ZRSWGA00000110, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 106 050 грн. з процентною ставкою 16,08% річних, а ОСОБА_5 зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти до 08 січня 2011 року (а.с.18-21).

У забезпечення виконання основного зобов'язання 09 січня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», (іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (майновим поручителем або іпотекодавцем) укладений договір іпотеки №ZRSWGA00000110, за умовами якого останній передав в іпотеку банку наступне нерухома майно: житловий будинок загальною площею 110,7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0300 га, що знаходяться за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, смт. Гришківці, вул. Шевченка,9-а (а.с.23-28).

За таких обставин, у випадку невиконання ОСОБА_5 (позичальником) зобов'язань за кредитним договором банк набув право одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки.

Як убачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_5 не виконав своїх зобов'язань, кредит належно не повернув та проценти за користування кредитом і щомісячну комісію не сплатив. Станом на 26 грудня 2014 року за кредитним договором утворилася заборгованість на суму 969 223,98 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 92 208,19 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 314 334,84 грн., заборгованості за комісією - 8 001,47 грн. та пені - 554 679,48 грн. (а.с.218-220).

У кримінальному провадженні №035015/08 ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», був пред'явлений позов до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних збитків від злочину на суму 3 392 142,17 грн. Матеріальні збитки включали, у тому числі збитки, що завдані банку за кредитом ОСОБА_5 від 09 січня 2007 року № ZRSWGA00000110 (а.с.262-264).

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 листопада 2013 року цивільний позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про відшкодування матеріальних збитків від злочину задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 95 851,94 грн. та солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - 92 900 грн. матеріальної шкоди. В іншій частині позов залишено без розгляду.

Задовольняючи позов банку частково та залишаючи без розгляду частину позову щодо кредиту, наданого ОСОБА_5, суд виходив із того, що підсудним інкримінується заволодіння коштами потерпілих - фізичних осіб, а не банку, за виключенням кредитів, оформлених на них самих. Вимоги банку в частині цивільного позову щодо шахрайських дій відносно ОСОБА_5 не випливають із пред'явленого обвинувачення.

Разом з тим ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 11 листопада 2014 року вирок суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної його частини висновок про те, що ОСОБА_5 при вчиненні правочинів на отримання кредитних коштів мав спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце, що, укладаючи кредитний договір, неправильно сприймав суб'єктів правочину, правові наслідки, які обумовлені цим правочином, що його волевиявлення не було вільним та не відповідало його намірам.

Встановивши, що саме було предметом стягнення з засуджених осіб, за якими правовідносинами відбулося це стягнення та в якій частині цивільний позов банку залишено без розгляду, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо переривання перебігу позовної давності не знайшли свого підтвердження, оскільки банк у кримінальному провадженні пред'явив позов не до боржника за кредитним договором ОСОБА_5 та іпотекодавця за договором іпотеки ОСОБА_1, а до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (ч.2 ст.264 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд залишив без розгляду позов банку, пред'явлений у кримінальному провадженні, в частині відшкодування матеріальних збитків від злочину в частині наданого ОСОБА_5 кредиту, не підпадають під ознаки ч.2 ст. 265 ЦК України, оскільки в кримінальному провадженні заявлявся позов не тотожний позову, що заявлений в цивільному судочинстві, тобто не між тими ж сторонами (сторони позову в кримінальному провадженні: позивач - банк, відповідачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а сторони позову в цивільному провадженні: позивач - банк, відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4), не про той же предмет (предмет позову в кримінальному провадженні - відшкодування збитків, а предмет позову в цивільному провадженні - звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором) та з інших підстав (у кримінальному провадженні - з підстав вчинення злочинно караних діянь обвинуваченими, а в цивільному провадженні - з підстав невиконання божником ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором та іптекодавцем ОСОБА_1 за договором іпотеки), а тому час від дня пред'явлення позову банку в кримінальному провадженні до набрання законної сили судовим рішенням, яким частина позову щодо наданого ОСОБА_5 кредиту залишена без розгляду, у даному випадку зараховується до позовної давності.

Окрім того, матеріали даної цивільної справи не містять доказів того, що у судовому порядку кредитний договір або договір іпотеки, їх частини були визнані недійсними.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів апеляційного суд одночасно дотримується правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-249цс15, що відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим, та не вбачає підстав для відступлення від неї.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530,631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ч.1ст.257 ЦК України), а до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

У даному випадку кредит не повернуто, а тому залишається у межах трирічного строку позовної давності, що передував даті звернення до суду, заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 121 619,58 грн. (314 334,84-192 715,26 грн.) та пеня у межах річного строку позовної давності, що передував даті звернення з позовом до суду у сумі 55 994,68 грн.(554 679,48 грн. - 498 684,80 грн.), тобто загальна сума складає 177 614, 26 грн. відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.218-220).

З огляду на вищевикладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на ту обставину, що кредит не повернуто та не врахував вищевикладену правову позицію Верховного Суду України з цього питання.

Апеляційний суд, відповідно до ст.309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов банку задовольняє частково, звертаючи стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який просить позивач за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації 151 500 грн., але на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності за процедурою, передбаченою ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Що ж стосується вимоги банку про виселення відповідачів, то вона не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 лютого 2016 року у справі №6-2830цс15, за змістом статей 39,40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, які виселяються із житлового будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК УРСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР.

Із довідки Гришковецької селищної ради від 24 вересня 2015 року №2311 про склад сім'ї вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.65).

Дане житло входить до предмета іпотеки. Житловий будинок належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Гришковецької селищної ради від 26 грудня 2006 року, право власності на який зареєстровано в Державному комунальному підприємстві «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» 28 грудня 2006 року за №13101496.

У матеріалах справи відсутні докази того, що кредит надавався для купівлі даного житлового будинку, яке входить до предмету іпотеки, а банк не вказав іншого постійного житла, у яке міг би суд виселити відповідачів у разі задоволення позову про виселення та яке мав би вказати у рішенні в разі задоволення такої вимоги. У даному випадку, оскільки іпотечний житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, то виселення без надання відповідачам іншого постійного житлового приміщення буде незаконним, оскільки чинним законодавством передбачено, що виселення у даному випадку має відбуватися із наданням іншого постійного житла.

За таких обставин апеляційний суд відмовляє позивачу в задоволенні позовної вимоги про виселення відповідачів за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09 січня 2007 року №ZRSWGA00000110 у сумі 177 614,26 грн., яка складається із: заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 121 619,58 грн. та пені за процентами - 55 994,68 грн., звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 110,7 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0300 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 09 січня 2007 року №ZRSWGA00000110) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації 151 500 грн., але на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності за процедурою, передбаченою ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позовної вимоги про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді: