Справа № 404/2117/15-ц
Номер провадження 2/404/68/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого-судді - Бершадської О.В.

за участі секретаря - Чайка О.І.

прокурора- Перевознюк М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом В.о. прокурора м. Кіровограда в інтересах держави до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року виконуючий обов»язки прокурора міста Кіровограда звернувся до суду з позовом до Кіровоградської міської ради , ОСОБА_1, яким просить :-визнати недійсним рішення Кіровоградської міської ради від 06 листопада 2008 року №1522 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по вул.Короленко ( в районі автодрому);-визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №000210, виданий 29 грудня 2009 року ОСОБА_1, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №90;-зобов"язати ОСОБА_1 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1000,00 кв.м. з кадастровим номером :06:047:0104, нормативна грошова оцінка якої становить -205 144,38 грн., шляхом складання акту приймання-передачі. Зазначав, що пунктом 134 рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 № 112 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань регулювання земельних відносин» надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність громадянам міста Кіровограда за рахунок земель запасу в районі вул. Короленка (в район автодрому) згідно зі схемою планування, розробленою під забудову індивідуальними житловими будинками для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно з додатком 5. Так, згідно пункту 31 додатку 5 згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м. у власність надано ОСОБА_1 . В подальшому, рішенням Кіровоградської міської ради від 06.11.2008 № 1522 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по вул. Короленка (в районі автодрому)» затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Короленка (в районі автодрому) у власність площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки. Пунктом 2 рішення вказану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_1 На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія КР №000210 від 29.12.2009 щодо земельної ділянки площею 1000,00 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

При цьому, вважає, що рішення Кіровоградської міської ради від 06.11.2008 р. № 1522 суперечить вимогам чинного на час його прийняття законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним. Згідно з Генеральним планом міста Кіровограда земельні ділянки у районі вул. Короленка віднесено до території зелених насаджень загального користування, які відповідно до ч.4 ст.83 ЗК України не можуть передаватись у приватну власність.

Згідно Плану зонування території міста Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 17.09.2013 № 2456, спірна ділянка знаходиться в рекреаційних зонах активного відпочинку, що підтверджується інформацією Управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради. Тобто, використання її для будівництва будівель і споруд суперечить містобудівній документації.

В судовому засіданні прокурор підтримав позов з посиланням на викладені в ньому обставини, просив задовольнити.

Відповідач- Кіровоградська міська рада, її представник в судове засідання після оголошеної перерви не з»явився, повідомлявся належно.

Відповідач ОСОБА_1, зокрема її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити повністю та надав заяву про застосування позовної давності до заявлених прокурором вимог.

Прокурором на заяву про застосування строку позовної давності надано письмові пояснення ( а.с. 120-121) , згідно яких зазначено, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки прокурор лише 26.01.2015 року дізнався про порушення законності при передачі спірних земельних ділянок у власність громадян, що і слугувало підставою для пред»явлення вказаного позову .

Заслухавши доводи прокурора, заперечення представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено обов'язок органів місцевого самоврядування діяти тільки на підставах, у межах повноважень і способів, які передбачені Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в

Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у

формі рішень. Відповідно до ч. 10 цієї статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Судом встановлено, що пунктом 134 рішення КМР від 26.09.2006 року №112 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність громадянам міста Кіровограда за рахунок земель запасу в районі вул. Короленка (у районі автодрому) згідно зі схемою планування, розробленою під забудову індивідуальними житловими будинками для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка) згідно з додатком 5 (а.с.5).

Згідно з пунктом 31 додатку 5 зазначеного рішення Кіровоградської міської ради згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000,00 кв. м у власність надано ОСОБА_1

06.11.2008 року Кіровоградською міською радою прийнято рішення від № 1522 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по вул. Короленка (в районі автодрому)» відповідно до якого вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати земельну ділянку у власність ОСОБА_1 (а.с.7).

На підставі зазначеного рішення Кіровоградської міської ради ОСОБА_1 отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії КР №000210 та зареєстровано його в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 90 ( а.с.8).

Однак, як з»ясовано, рішення №1522 від 06.11.2008 року «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по вул. Короленка (в районі автодрому)» суперечить вимогам чинного на час його прийняття законодавства .

Так, відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно абз. 2 ч. 7 цієї статті проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється на замовлення громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно п. б, в ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності у разі встановлення меж об'єктів землеустрою, надання земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно п. «д» ч. 2 ст. 25 цього Закону віднесено до одного з видів документації із землеустрою.

При цьому, землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (п. «а» ч. 1 ст. 22 Закону).

Згідно п. 3 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 677, проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення міської ради, до повноважень якої належить передача у власність земельних ділянок.

З огляду на викладене, рішення про надання згоди на розроблення проекту землеустрою є обов'язковою підставою розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність.

У листі заступника начальника управління містобудування та архітектури- начальника відділу планування та містобудівного кадастру від 13 березня 2015 року, адресованого в.о. прокурора м.Кіровограда, зазначено, що відповідно до Генерального плану м. Кіровограда, який затверджений рішенням Кіровоградської міської ради від 12 вересня 2000 року № 627, спірна земельна ділянка відноситься до території зелених насаджень загального користування (а.с.9).

Віднесення спірної земельної ділянки до території зелених насаджень загального користування підтверджується викопіюванням із Генерального плану м.Кіровограда (а.с. 10-11).

Таким чином, на час прийняття рішення КМР № 1522 від 06.11.2008 року надана ОСОБА_1 відносилась до земель зелених насаджень загального користування, визначеної містобудівною документацією - Генеральним планом м.Кіровограда.

Відповідно до пункту 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом №105 від 10 квітня 2006 року Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, (чинних на час прийняття оспорюваного рішення КМР), зелені насадження загального користування - це зелені насадження, які розташовані на території загальноміських і районних парків, спеціалізованих парків, парків культури та відпочинку; на територіях зоопарків та ботанічних садів, міських садів і садів житлових районів, міжквартальних або при групі житлових будинків; скверів, бульварів, насадження на схилах, набережних, лісопарків, лугопарків, гідропарків і інших, які мають вільний доступ для відпочинку.

У листі заступника начальника управління - начальника відділу планування та містобудівного кадастру від 13.03.2015 року зазначено, що згідно з планом зонування м.Кіровограда, який затверджений рішенням Кіровоградської міськради від 17 вересня 2013 року № 2456 територія (в районі автодрому), на якій розміщена земельна ділянка, що надана у власність ОСОБА_1, відноситься до рекреаційної зони активного відпочинку.

За змістом статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про основи містобудування» (у редакції на час прийняття оспорюваного рішення), містобудівна документація затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для вирішення витань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації з урахування планів земельно-господарського устрою (ст.21 зазначеного Закону).

Частиною 4 статті 3 Закону України «Про планування і забудову територій (в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення) визначено, що рішення органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом, відповідно до містобудівної документації за погодженням з спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

За змістом ст.ст.38,39 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних і місцевих правил забудови.

Відповідно до ч.1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорій здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч.2 ст.20 ЗК України).

Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-35цс від 14 травня 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оспорюваним рішенням КМР всупереч Генеральному плану міста Кіровограда, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 12.09.2000 року №627, без містобудівного обґрунтування щодо можливості зміни цільового призначення земельної ділянки, передбаченого ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій» та п.п.1.1-1.4 ДБН Б.1.1-4-2002, незаконно передано земельну ділянку, яка віднесена Генеральним планом до територій зелених насаджень загального користування, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Таким чином, вимоги прокурора є законними та обгрунтованими, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, з»ясовано зі слів представника відповідача , що ОСОБА_1 не використовує надану їй земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), житлові будівлі на ній відсутні.

Правовими наслідками визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення міської ради є визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку надану ОСОБА_1 та витребування земельної ділянки із її володіння з підстав визначених ст.14 Конституції України, ст.ст.152,155 ЗК України.

У цьому разі не порушується справедливий баланс через втручання держави у право власності ОСОБА_1, оскільки позов прокурора пов'язаний з необхідністю задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні такого важливого та суспільно значущого питання як земельного. ОСОБА_1 мала би усвідомлювати, що земельна ділянка, яка їй передавалася у власність, знаходиться на землях загального користування.

Щодо поданої відповідачем ОСОБА_1 заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред»явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб»єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому, як у випадку пред»явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред»явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 25 березня 2015 року та 23 грудня 2014 року.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-178цс15.

У справі прокурором пред»явлено позов в інтересах держави, у зв»язку з виявленими порушеннями органом місцевого самоврядування земельного законодавства при наданні громадянину у власність земельної ділянки.

Для встановлення початку перебігу позовної давності необхідно виходити з повноважень якими наділена прокуратура та прав і обов»язків органів, які наділені правом здійснювати контроль за використанням та охороною земель, а також необхідно встановити дату коли прокурор чи контролюючий орган дізнався чи міг дізнатися про порушення державних інтересів.

Діяльність органів прокуратури України, у тому числі в сфері нагляду за додержанням і застосуванням законів, регулюється Законом України «Про прокуратуру» та наказами Генерального прокурора України.

Частиною 2 ст.19 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час прийняття оспорюваного рішення) визначено, що перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності підстав також з власної ініціативи прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.21 зазначеного Закону перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора.

Наказом Генерального прокурора України №3 гн від 19.09.2005 року «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо захисту прав і свобод громадян, державних та публічних інтересів» визначено основні завдання у сфері нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів.

Ні Законом України «Про прокуратуру», ні вищезазначеним наказом Генерального прокурора №3 від 19.09.2005 року не передбачено обов»язку органів прокуратури систематично здійснювати перевірку законності актів органів місцевого самоврядування.

Положеннями статей 5 та 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 року визначено органи, які здійснюють контроль за використанням та охороною земель та їх повноваження.

Зокрема, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, серед іншого, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель в частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; внесення до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотань щодо приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель.

Постановою Кабінету Міністрів України №477 від 21.06.2010 року була утворена Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель, яка Постановою КМУ №1068 від 22.11.2010 року ліквідована.

Указом Президента України №459/2011 від 13.04.2011 року затверджено Положення «Про Державну інспекцію сільського господарства України» де в ч.4 п.1 пп.а), п.14, ч.5 абз.4,6 визначено повноваження Держсільгоспінспекції в частині дотримання вимог земельного законодавства, зокрема органами місцевого самоврядування.

Проведення перевірок Інспекцією здійснюється на підставі Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання субєктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженого наказом Мінагрополітики №132 від 25.02.2013 року.

До 25.02.2013 року перевірки здійснювались на підставі Порядку планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, затвердженого наказом Держкомзему від 12.12.2003 року №312.

Відповідно до положень п.п.3, 3.1,3.2 зазначеного Порядку, перевірки поділяються на планові, позапланові та оперативні.

Планові перевірки з питань додержання органами державної влади, місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства проводяться не частіше одного разу на календарний рік відповідно до квартальних планів, затверджених керівниками інспекційних органів Держкомзему.

Позаплановою перевіркою є перевірка, яка не передбачена планом роботи відповідного інспекційного органу.

Посилання представника відповідача на те, що прокурор був присутній на сесії міськради, на якій приймалося оспорюване рішення, не є підставою вважати, що з цієї дати прокурору стало відомо про невідповідність рішення КМР вимогам земельного законодавства, оскільки для цього необхідно провести відповідну перевірку.

Внесений протест прокурора стосувався рішення КМР №112 від 26.09.2006 року, яке не було пов»язане з рішенням про надання земельної ділянки ОСОБА_1

Матеріалами справи підтверджується, що 26.01.2015 року прокуратурою Кіровоградської області до прокуратури міста Кіровограда направлено публікацію в ЗМІ щодо забудови земельних ділянок біля озера в Лісопарковій зоні для опрацювання та вирішення питання про вжиття заходів представницького характеру (а.с.125-126).

На запит прокурора міста Кіровограда від 20.03.2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Кіровоградській області надано відповідь, що при прийнятті рішень, в тому числі №1522 від 06.11.2008 року, КМР порушено вимоги ч.4 ст.83 ЗК України в частині заборони передачі у приватну власність земель загального користування (а.с.43).

Наведені обставини вказують на те, що прокурор та контролюючий орган дізналися про порушення КМР земельного законодавства в 2015 році під час перевірки публікації в ЗМІ щодо забудови земельних ділянок, а тому перебіг позовної давності почався з січня 2015 року.

Враховуючи, що позов прокурором предявлено у березні 2015 року позовна давність відповідно до вимог ст.257 ЦК України не сплила.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вирішує питання щодо сплати судового збору. За подання позовної заяви прокурор відповідно до чинного на той час Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, а тому з Кіровоградської міської ради за подання позовної заяви немайного характеру належить стягнути в дохід держави 243,60 грн. та з ОСОБА_1 - 2 295,04 грн. (за одну майнову та за одну немайнову вимоги) .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3,10,11,60,61, 88, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов -задовольнити.

Визнати недійсним рішення Кіровоградської міської ради від 06 листопада 2008 року №1522 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки по вул.Короленко ( в районі автодрому).

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №000210, виданий 29 грудня 2009 року ОСОБА_1, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №90.

Зобов"язати ОСОБА_1 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку площею 1000,00 кв.м. з кадастровим номером :06:047:0104, нормативна грошова оцінка якої становить -205 144,38 грн., шляхом складання акту приймання-передачі.

Стягнути з Кіровоградської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі -243,60 грн.

Стягнути із ОСОБА_1, ідентифікаційний номер- НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір - 2 295,04 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції .

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда