АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/9051/14-ц Головуючий
Провадження №22-ц/790/77/16 1-ї інстанції: Попрас В.О.
Категорія: захист прав споживачів Доповідач: Трішкова І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: Кірсанової Л.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Гребенщикової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними кредитних договорів, договору іпотеки, договору поруки та третейських угод,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказували на те, що між ОСОБА_3 та відповідачем по справі ПАТ «Альфа-Банк» (яке на той час було ЗАТ «Альфа-Банк») були укладені наступні угоди:

-Рамкова угода № SMERS 01336 від 21.08.2008 року, за якою банківська установа на умовах іншого Договору про надання траншу надає позичальниці ОСОБА_3 кредитні продукти у межах 48-ми місячного строку з дати укладення цієї угоди, в загальному розмірі не більше 100 000 доларів США. 21.05.2009 року до вказаної угоди сторонами була підписана Додаткова угода;

-Договір про надання траншу № SME 0016881 від 21.08.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 57 000 доларів США строком на 36 місяців та сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 17,8% річних. До вказаного Договору сторонами 05.02.2009 року та 21.05.2009 року біли укладені Додаткові угоди.

При цьому з метою забезпечення виконання позичальницею ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань за Рамковою угодою № SMERS 01336 від 21.08.2008 року, а також укладеного в рамках цієї Угоди Договору про надання траншу № SME 0016881 від 21.08.2008 року, того ж дня, тобто 21.08.2015 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та позивачем ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки № SMERS 01336/3, за яким позивач передав в іпотеку кредитору - банківській установі належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

Також, з метою забезпечення виконання позивачкою ОСОБА_3, як позичальницею своїх договірних зобов'язань за Рамковою угодою № SMERS 01336 від 21.08.2008 року, а також укладеного в рамках цієї Угоди Договору про надання траншу № SME 0016881 від 21.08.2008 року між кредитором та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SMERS 01336/3 від 21.08.2008 року, за яким останній взяв на себе зобов'язання перед ЗАТ «Альфа-Банк» відповідати за зобов'язаннями позичальниці ОСОБА_3

Позивачка ОСОБА_3 використовувала отримані кредитні кошти (57 000доларів США) як фізична особа на свої особисті потреби, тобто отриманий нею кредит є споживчим.

З 21.08.2008 року по 30.07.2010 року нею було сплачено ЗАТ «Альфа-Банк» суму свище 12 744,31 доларів США. При цьому, на дату укладення Угоди та Договору курс долара до гривні складав 1 долар = 4,8438 грн., відтак загальний розмір наданого їй кредиту дорівнював 276 096 грн. (57 000 х 4,8438 = 276 096). Однак, з 26.12.2008 року, тобто через 4 місяці з дати укладання договору, курс долару значно виріс, відтак розмір кредиту у гривні збільшився до 444 030 грн. (57 000 х 7,79 = 444 030).

Незважаючи на значне підвищення курсу валюти, ОСОБА_3 продовжувала сплачувати банківській установі суми повернення кредитних коштів у доларах. У зв'язку з тим, що розмір заробітної плати та прожиткового мінімуму не був підвищений пропорційно зростання курсу, ОСОБА_3 була вимушена витрачати вдвічі більше гривні ніж раніше, щоб сплачувати кредит та проценти. Крім того, маючи на вихованні та утриманні трьох неповнолітніх дій, повернення кредиту стало практично неможливим.

Зважаючи на викладене, з серпня 2010 року у ОСОБА_3 виникли фінансові труднощі у поверненні кредиту ЗАТ «Альфа-Банк», тому вона звернулась до банку з проханням провести реструктуризацію боргу. Проте банківська установа не зробила реструктуризацію, не змінила валюту заборгованості з долара на гривню та не розробила разом із позичальницею прийнятної для обох сторін програму погашення існуючої заборгованості.

Позивачка ОСОБА_3 у своїй позовній заяві також посилається на те, що Рамкова угода та Кредитний договір мають бути визнані недійсними зважаючи на ті обставини, що вона як позичальник бажала отримати кредит у гривні, проте банківська установа надала кредит у доларовому еквіваленті. Банківська установа перед укладенням договорів не надала позивачці інформацію про всі умови кредитування (мету, форму, орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо). Крім того, у Рамковій угоді був визначений строк на який здійснюється кредитування - 48 місяців (4 роки), проте у Договорі про надання траншу банк суттєво скоротив строк - до 36 місяців (3 років), що для ОСОБА_3 було вкрай невигідно.

Крім того, спірні договори містять пункти, що передбачають третейські застереження, які суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на вказані обставини, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили суд на підставі ст.ст. 3, 4, 13, 192, 203, 215, 236, 524, 533, 548, 559 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року, Постанови НБУ №461 від 06.08.2009 року та інших нормативних актів:

-Визнати недійсною Рамкову угоду № SMERS 01336 від 21.08.2008 року, укладену між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3;

-Визнати недійсним Договір про надання траншу № SME 0016881 від 21.08.2008 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3;

-Визнати недійсним Договір про надання траншу № SME 0016881-1 від 21.05.2009 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3;

-Визнати недійсним Договір поруки № SMERS 01336/3 від 21.08.2008 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

-Визнати недійсним Договір іпотеки № SMERS 01336/3 від 21.08.2008 року, укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Маслак Н.В. 21.08.2008 року, реєстровий номер №2915;

-Визнати недійсними третейські угоди у виді третейських застережень, тобто пункти укладених між банківською установою та ОСОБА_3 наступних угод та договорів: п. 4.7 Рамкової угоди № SMERS 01336 від 21.08.2008 року у редакції Додаткової угоди до неї від 21.05.2009 року; абз. 2 п. 6.2 Договору про надання траншу № SME 0016881 від 21.08.2008 року у редакції Додаткової угоди до нього від 21.05.2009 року;

-Визнати недійсними третейські угоди у виді третейських застережень, тобто пункти укладених між банківською установою та ОСОБА_2 наступних договорів: абз. 2 п. 6.7 Договору іпотеки № SMERS 01336/3 від 21.08.2008 року; п. 4.4 Договору поруки № SMERS 01336/3 від 21.08.2008 року.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_5 підтримав заявлені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позовні вимоги в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача - ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з'явився, у наданих до суду письмових запереченнях заявлені позивачами вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність.

При цьому представник відповідача вказував на те, що при укладенні спірних договорів банківською установою було дотримано всіх вимог законодавства щодо надання валютних кредитів. Також представник банківської установи просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки договори були укладені ще у 2008 році, тобто трирічний строк позовної давності вже сплив.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсними третейські угоди у виді третейських застережень, тобто пункти укладених між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 наступних угод:

-Пункт 4.7 Рамкової угоди №SMERS01336 від 21.08.2008 року у редакції Додаткової угоди до нього від 21.05.2009 року;

-Абзац другий пункту 6.2 Договору траншу №SME0016881 від 21.08.2008 року у редакції Додаткової угоди до нього від 21.05.2009 року.

Визнано недійсними третейські угоди у виді третейських застережень, тобто пункти укладених між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 наступних договорів:

-Абзац другий пункту 6.7 Договору іпотеки №SMERS01336/3 від 21.08.2008 року;

-Пункт 4.4 Договору поруки № SMERS01336/3 від 21.08.2008 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» ставиться питання про скасування зазначеного судового рішення та ухвалення по справі нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт - ПАТ «Альфа-Банк» посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що застереження щодо передачі справи до третейського суду було прямо передбачено у договорах, укладених між банком та позивачами, та жодним чином не суперечить законодавству. Висновки суду стосовно того, що третейське застереження, викладене у кредитному договорі, позбавляє позичальника права на судовий захист, права вибору суду та підсудності, є хибними, оскільки сам позичальник не позбавлений права так само звернутись до третейського суду за захистом своїх прав.

Не погодившись частково з ухваленим рішенням районного суду, позивач ОСОБА_2 також подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання кредитних договорів, договорів поруки та іпотеки недійсними та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, оскільки судом першої інстанції зроблено невірний висновок стосовно законності цих правочинів.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Альфа-Банк» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та фізичною особою ОСОБА_3 21.08.2008 року укладено Рамкова угода , згідно якої Банк на умовах іншого Договору про надання траншу надає ОСОБА_3 кредитні продукти у межах 48 місячного строку з дати укладення цієї Угоди, в загальному розмірі, не більше 100 000 доларів США.

21.05.2009 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем укладено Додаткова угода до вказаної Рамкової угоди від 21.08.2008 року.

21.08.2008 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем укладено договорі про надання траншу, згідно якого позивачу ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 57 000 доларів США на строку користування 36 місяців зі сплатою процентів в розмірі 17,87% річних.

05.02.2009 року між позивачем ОСОБА_3. та відповідачем була підписана додаткового угода до Договору траншу. 21. 05.2009 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем підписані ще Додаткові угоди до договору траншу.

В забезпечення виконання вказаних кредитних зобов'язань позивача ОСОБА_3 між відповідачем та позивачем ОСОБА_2 укладені договір іпотеки від 21.08.2008 року, за яким була передана у іпотеку належна ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1, та договір поруки від 21.08.2008 року, за яким ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язаннями позивача ОСОБА_3 по Рамковій угоді та Договору про надання траншу.

Укладаючи вищезазначені договори, позивачі були повністю ознайомлені з порядком вирішення спорів, пов'язаних з укладенням та виконанням зазначених договорів, що підтверджується їх підписами на певних пунктах Рамкової угоди, Договору траншу, Договору поруки, Договору іпотеки.

Підписавши договори, угоди позивачі надали свою згоду саме на такий порядок розгляду спорів, що можуть виникнути між сторонами договору в зв'язку з його виконанням і протягом дії кредитного договору.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи, що зазначеними нормами цивільного законодавства встановлено, що недійсність правочину може мати місце лише в тому випадку, коли на момент вчинення правочину його зміст не відповідав чи суперечив вимогам законодавства, аналіз змісту правочину необхідно здійснювати в тій редакції, яка діяла на момент його вчинення, а не на момент існування норм, прийнятих в подальшому.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі. Регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди, тобто, в будь-якому випадку, регламент третейського суду вже на підставі закону є частиною угоди, незалежно від того, чи він оформлений на паперовому носії, як додаток до договору, чи ні.

Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як підстави вимог та заперечень. При цьому судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях та домислах.

Не можна вважати, що укладення третейської угоди є порушенням прав позивачів, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду та не перешкоджає реалізації сторонами права на судовий захист ( пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції»).

Таким чином, укладення сторонами третейської угоди не порушує норми статті 55 Конституції та статті 6 Конвенції щодо права на судовий захист.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для визнання недійсними третейських угод у виді третейських застережень, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

В інший частині рішення суду є законним і обгрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновки суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2015 року змінити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсними третейських угод у виді третейських застережень, тобто пункти укладених між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_3 наступних угод та договорів: пункт 4.7. Рамковій угоді № SMERS01336 від 21.08.2008 р. у редакції Додаткової угоди до нього від 21.05.2009р., абзац другий пункту 6.2. Договору траншу. № SME0016881 від 21.08.2008 р у редакції Додаткової угоди до нього від 21.05.2009р.; та визнання недійсними третейської угоди у виді третейських застережень, тобто пункти укладених між ПАТ «АЛЬФА-БАНК» та ОСОБА_2 наступних договорів: абзац другий пункту 6.7. Договору іпотеки № SMERS01336/3 від 21.08.2008 р., пункт 4.4. Договору поруки № SMERS01336/3 від 21.08.2008 p. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення судової колегії набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.І. Кірсанова

Р.М. Піддубний