Справа № 369/2544/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/2873/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 18.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря : Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

у с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 15 квітня 2008року між банком та ОСОБА_2було укладено кредитний договір № 02-08-3п/50, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на поточні потреби у розмірі 80 000,00 дол. США зі сплатою 11,2 % річних за користування коштами та з кінцевим терміном повернення до 14 квітня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1499 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить йому на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 27 червня 2003 року серії НОМЕР_1.

Враховуючи, що позичальником порушено умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, станом на 27 січня 2015 рокув нього існує заборгованість в загальному розмірі 105 850,10 дол. США та 4 796 346,06 грн., в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 лютого 2016 рокупозов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № 2-08-3п/50 від 15 квітня 2008 року в сумі 2 732 055,04 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 63 992,00 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ (з розрахунку станом на 27 січня 2015 року 1 дол. США = 15,8996 грн.) еквівалентно 1 017 447, 20 грн., сума строкової заборгованості за відсотками - 556,73 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 8 851,78 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками - 41 301,37 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 656 675,26 грн., сума простроченої заборгованості за комісіями - 31 633,60 грн., пеня - 1 017 447, 20 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,1499 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині розміру стягнутої пені, відповідач ОСОБА_2, через представника за довіреністю ОСОБА_4,подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зменшивши розмір пені (неустойки) до величини 50 % суми основної заборгованості, що дорівнює 857 303,92 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення ухвалене з неправильним застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з урахування норм закону, які регулюють питання застосування заходів цивільно-правової відповідальності, дійшов висновку про наявність підстав застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, у зв'язку з чим стягнув з відповідача пеню у розмірі, що не перевищує суми заборгованості по основному боргу, а саме: 1 017 447,20 грн., оскільки сума нарахованої позивачем пені в розмірі 4 764 712,46 грн. значно перевищує розмір збитків, які йому завдані.

Розглядаючи спір у вказаній частині, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 15 квітня 2008року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,та ОСОБА_2було укладено кредитний договір № 02-08-3п/50, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на поточні потреби у розмірі 80 000,00 дол. США зі сплатою 11,2 % річних за користування коштами та з кінцевим терміном повернення до 14 квітня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами укладено іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_2надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1499 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить йому на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 27 червня 2003 року серії НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3 у нотаріально засвідченій заяві надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на передачу вказаної земельної ділянки в іпотеку, як таку, що набута у період перебування в шлюбі.

Згідно із висновком ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № СЕ-1-1-338/15 від 29 жовтня 2015 року за результатами проведеної судової оціночно-земельної експертизи, призначеної ухвалою суду від 7 травня 2015 року, ринкова вартість іпотечної земельної ділянки становить 18 157,00 дол. США, що еквівалентно 415 614,00 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 лютого 2011 року із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 02-08-3п/50 у розмірі 1 025 287,33 грн. та судові витрати.

З наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного погашення кредиту станом на 27 січня 2015 року позичальник має заборгованість в загальному розмірі 6 479 320,31 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 63 992,00 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ (з розрахунку станом на 27 січня 2015 року 1 дол. США = 15,8996 грн.) еквівалентно 1 017 447, 20 грн., сума строкової заборгованості за відсотками - 556,73 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 8 851,78 грн., сума простроченої заборгованості за відсотками - 41 301,37 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 656 675,26 грн., сума простроченої заборгованості за комісіями - 31 633,60 грн., пеня - 4 764 712,46 грн.

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків будь-яких інших платежів, передбачених умовами договору.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру неустойки за рішенням суду можливе за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Як вбачається з умов кредитного договору, ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»надали позичальнику кошти на споживчі цілі (поточні потреби), а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку відповідач посилався, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України обгрунтовано застосував дані положення Закону України «Про захист прав споживачів» та здійснив посилання на правові висновки Конституційного Суду України з цього питання, а тому, зменшуючи розмір неустойки до суми простроченої заборгованості по кредиту, дійшов правильного висновку про те, що заявлений розмір пені значно перевищує розмір збитків, які завдані банку.

Ступінь такого зменшення пені колегія суддів вважає розумною та справедливою, яка при цьому не порушуватиме права банку на отримання передбаченої умовами договору пені за прострочення виконання зобов'язань по сплаті кредиту та процентів.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Крім того, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

В суді першої інстанції відповідач не довів відсутності своєї вини щодо порушення зобов'язання, не вказав, які заходи залежні від нього були вжиті щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором, та не навів будь-яких мотивів для зменшення пені саме до такої суми.

Посилаючись в апеляційній скарзі на несправедливість умов п. 6.1 кредитного договору, відповідач не зміг навести суду в чому полягає така несправедливість та яким чином порушується принцип пропорційності розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг, з огляду на те, що суд першої інстанції зменшив розмір пені, стягнув з нього пеню у розмірі, що не перевищує суми заборгованості по основному боргу.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 8 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Антоненко М.А. Поліщук