Апеляційний суд міста Києва
Справа № 754/1722/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9881/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

25.12.2015 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця у розмірі 6357 грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору 1218 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.09.2011 ОСОБА_6 отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 07.11.2013 позичальник ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.11.2013.

Позивач вважає, що спадкоємці ОСОБА_6 мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 07.11.2013 по 07.05.2014. В даному випадку, спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копіями паспортів, де в якості адреси реєстрації значиться: АДРЕСА_1. Зазначав, що на виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України ним 11.03.2014 була направлена претензія кредитора до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. 10.09.2014 позивачем було отримано відповідь з держнотконтори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ Альфа- Банк». Позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч.З ст.1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовились від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, згідно ч.З ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 19.09.2014 позивачем до спадкоємців було направлено лист- претензію, згідно якого було пред'явлено вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Сокуренко Наталія Вікторівна - представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його ухвалення з неправильним тлумачення і застосування норм матеріального права і недотримання вимог процесуального права. Зокрема зазначав, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прийняли спадщину померлого боржника - ОСОБА_6, оскільки на час смерті останньої та у теперішній час зареєстровані і проживають за тією ж адресою, що й померлий боржник. А тому, повинні нести відповідальність по борговим зобов'язанням померлого боржника, як спадкоємці. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог та стягнути витрати по судовому збору, понесеному позивачем у суді першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав, а саме відсутність спадкового майна, яке було б прийнято відповідачами, як спадкоємцями. А за відсутності доказів прийняття такого майна відповідачами, до них не перейшли обов'язки спадкодавця перед іншими особами (кредиторами).

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки суд дійшов їх дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих у справі доказів сторонами та норм матеріального права.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України(статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції відповідно до укладеного договору № б/н від 07.09.2011 ОСОБА_6 отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.8- 32).

07.11.2013 позичальник ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.11.2013 (а.с.ЗЗ).

Станом на день смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 07.09.2011 становила 6357 грн. 48 коп. (а.с.4-7).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є її батьки - відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно ст. ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Закликання до спадкування внаслідок смерті спадкодавця та родинних зв'язків з ним не є підставою для пред'явлення вимоги кредитором спадкодавця.

Однак в ході розгляду справи обставин на підтвердження факту прийняття спадщини відповідачами в порядку, передбаченому ст. 1268 ЦК України (постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини) або ж ст. 1269 ЦК України (подання заяви про прийняття спадщини) після смерті чоловіка, судом не встановлено, а посилання представника позивача на те, що відповідачі фактично прийняли спадщину після смерті дочки, є безпідставними та ґрунтуються лише на власних припущеннях. Сам факт реєстрації за одною адресою спадкодавця та спадкоємців не свідчить про прийняття спадщини.

Крім того, необґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів саме суми заборгованості за цим кредитним договором, враховуючи, що законодавець у даному випадку передбачає як спосіб захисту цивільних прав та інтересів - накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі (ст. 1282 ЦК України).

А при розгляді справи не було встановлено взагалі наявність майна у спадкодавця та його прийняття спадкоємцями.

Тому, відповідачі не повинні нести відповідальність за борги спадкодавця лише при наявності родинних стосунків та законодавчо закріпленого спадкоємства першої черги.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цієї справи.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Кисва від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: