Справа № 219/1500/16-ц
Провадження № 2/219/1372/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
судді Павленко О.М.
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Іллінішни до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком № 25 по вул. М. Раскової в м. Бахмут Донецької області, вказуючи, що 12.05.1977 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку № 25 по вул. М. Раскової в м. Бахмут Донецької області. 27.04.1977 року вказаний житловий будинок було зареєстровано в Артемівському бюро технічної інвентаризації на її імя. З 17.08.1999 року в будинку у якості члена сім`ї була зареєстрована її онучка ОСОБА_2, який деякий час проживала разом з нею. Однак, з 10 грудня 2014 року, тобто вже більше одного року, її онучка у спірному будинку не мешкає без поважних причин, оскільки виїхала до Росії. Те, що на теперішній час в будинку прописана відповідач перешкоджає їй в оформленні житлової субсидії та продажу будинку, що порушує її права як власника, а тому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вказаним будинком.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом достовірно встановлено, що 12.05.1977 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівля-продажу житлового будинку № 25 по вул. М. Раскової в м. Бахмут Донецької області.
Відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала, а позивач ОСОБА_1 придбала житловий будинок № 25 по вул. М. Раскової в м. Артемівську (назва міста з 18.02.2016 року Бахмут) Донецької області, житловою площею 26, 87 кв. м. на земельній ділянці розміром 1 200,0 кв. метрів (а.с. 7-8).
Згідно домової книги для прописки громадян в будинку № 25 по вул. М. Раскової в м. Бахмут Донецької області зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9-10).
Відповідно до довідок голови квартального комітету та акту про не проживання від 5.01.2016 року, 18.02.2016 року ОСОБА_2 є зареєстрованою за адресою: м. Артемівськ (назва міста з 18.02.2016 року Бахмут) Донецької області, вул. М. Раскової, 25, але фактично там не мешкає з 10.12.2014 року (а.с.11, 53).
Згідно довідки № 145 про склад сімї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб голови комітету мікрорайону «Ступки» за адресою: м. Артемівськ (назва міста з 18.02.2016 року Бахмут) Донецької області, вул. М. Раскової, 25 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).
Відповідно до заяви від 28.09.2015 року, посвідченої нотаріусом нотаріального округу Асиновського району Томської області (зареєстровано в реєстрі №3-2076) Російської Федерації, ОСОБА_2 надала свою згоду на зняття її з реєстраційного обліку за місцем мешкання за адресою: м. Артемівськ (назва міста з 18.02.2016 року Бахмут) Донецької області, вул. М. Раскової, 25. Вказала, що постійно буде проживати в Російській Федерації (а.с.13, 54).
Згідно свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації (ВУ № 0136000), посвідченої нотаріусом нотаріального округу Асиновського району Томської області (зареєстровано в реєстрі № 1-544), ОСОБА_2 перебуває на території Російської Федерації (а.с.50-52).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Відповідно до листа в.о. головного лікаря Артемівської центральної районної лікарні ОСОБА_5 від 22.04.2016 року № 1312, ОСОБА_2 з 1.01.2014 року по теперішній час за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Артемівської ЦРЛ не зверталася, у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків Артемівської ЦРЛ не числиться (а.с.44).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з грудня 2014 року, ним не користується, витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком № 25 по вул. М. Раскової в м. Бахмут Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 Іллінішни задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком № 25 по вул. М. Раскової в м. Бахмут Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою згодою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення, а відповідачем - в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

Суддя О.М.Павленко