Справа № 127/6568/16-ц
Провадження № 2/127/3057/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 травня 2016 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Тонкопій Ю.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору МКП ЖЕК №6 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на предмет спору МКП ЖЕК №6, 1-й міський відділ у м.Вінниці управління ДМС у Вінницькій області, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.03.2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог на предмет спору МКП ЖЕК №6, 1-й міський відділ у м.Вінниці управління ДМС у Вінницькій області, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі, крім власника ОСОБА_1, зареєстрований з 03.08.2001 року її син ОСОБА_3 З листопада 2001 року ОСОБА_3 виїхав на постійне місце проживання до Аргентини і з того часу не проживає в спірній квартирі, жодного разу в ній не зявлявся, позивач сама проживає в цій квартирі, всі обовязки, що випливають з Договору про надання житлово-комунальних послуг позивач виконує самостійно. Реєстрація ОСОБА_3 створює для позивача зайві проблеми, перешкоджає в реалізації її права власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, які передбачені ст.317 ЦК України. Оскільки відповідач не подає особисто заяву про зняття з реєстрації місця проживання, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно у спосіб встановлений законом, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи 1-го міського відділу у м.Вінниці управління ДМС у Вінницькій області в судове засідання не зявився, начальник ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність представника 1-го міського відділу у м.Вінниці управління ДМС у Вінницькій області, при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Представник МКП ЖЕК №6 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила, зазначила, що нею особисто проведено перевірку осіб, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом опитування сусідів позивача, при якій встановлено, що ОСОБА_3 не проживає в зазначеній квартирі вже досить тривалий час, при вирішенні справи поклалася на розсуд суду.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних міркувань.

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільним Кодексом України щодо захисту права власності та Житловим Кодексом України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 03.08.2001 року за реєстром №2368, зареєстрований 13.08.2001 року комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №63 за №15 (а.с.5).

За вказаною адресою з 14.09.2001 року зареєстровані позивач ОСОБА_1 (власник) та відповідач ОСОБА_3 (син), що підтверджується довідкою №2073, виданою МКП «ЖЕК №6» 28.03.2016 року (а.с. 7).

Згідно акту мешканців будинку №4 по вул. В.Порика в м.Вінниці від 22.03.2016 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі з 2001 року по даний час (а.с.8).

Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачем не укладали.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт непроживання відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2, понад 1 рік, однак останній залишається зареєстрованим за даною адресою.

Суд знаходить обґрунтованою вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу на праві приватної власності, а саме квартирою №53 в будинку №4 по вул. В.Порика в м.Вінниці. Право власності позивача на зазначену квартиру згідно ст. 316,317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивача порушено і підлягає судовому захисту.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок чи квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

Враховуючи, що факт непроживання відповідача за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлений, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача важливе юридичне значення та даний факт ніким не оспорюється, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги в цій частині.

Стосовно вимоги позивача в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Винесення судом рішення про зняття з реєстрації місця проживання особи за наявності рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням не є необхідним, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 150, 156, 158 ЖК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 208, 209, 174, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №53 в будинку №4 по вул. В.Порика в м.Вінниці.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: