Справа № 127/3673/16-ц
Провадження № 2/127/2416/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника 3-ї особи Бойка М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позов мотивований тим, що сторони зареєстрували шлюб 26.12.2003 року у відділі РАЦС Вінницького МУЮ, актовий запис № 3471, від шлюбу у сторін є малолітня дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони з дочкою проживали за адресою АДРЕСА_2 в приватному будинку, що належить останнім на праві спільної сумісної власності. На протязі двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Позивачка, як мати малолітньої дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з нею.

У сторін склалась дуже не проста ситуація в сім'ї, дочка через моральний та психологічний тиск з боку батька потрапила в лікарню.

Просила суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом зі своєю матір'ю.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили, за обставин, викладених в позові, просили суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_6, 2006р.н. разом з її матір»ю- ОСОБА_1., без її відбрання в батька, оскільки на даний час дитини проживає з матір»ю.

Відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив що дочці буде краще проживати разом з ним, оскільки у нього більша заробітна плата, працює він вдома і більше часу може приділяти дочці.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив суд визначити місце проживання дитини разом з батьком.

Представник служби у справах дітей міської ради ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала, надавши висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали спраив, суд прийшов до висновку, що даний позов є обгрунтованим, а тому підлягає до задовлення.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 27.03.2007 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб 26.12.2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 3471 ( а.с. 12).

Під час перебування сторін у шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про її народження НОМЕР_2, виданим Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 09.03.20106року ( а.с. 13).

Судом встановлено, що після припинення спільного проживання між батьками дитини, склались неприязні, загострені відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям так і обставини, що пов'язані із вихованням дитини, її місцем проживання. Батьки дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

В судовому засіданні встановлено, що малолітня ОСОБА_6 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 у квартирі, яка належить на праві власності дядькові ОСОБА_10

Згідно до відповіді № 01-07/62 від 25.01.2016 року Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, 13.10. 2015 року на прийом до юриста центру звернулась ОСОБА_1 з приводу ускладнення стосунків з чоловіком та донькою. З метою з'ясування потреб дитини та ситуації в родині спеціалісти центру 21.10.2015 року відвідали родину за адресою: АДРЕСА_2. Під час обстеження в будинку знаходились ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_6. Під час обстеження ОСОБА_3 поводився вороже, намагався викликати адвоката, фіксував бесіду на телефон, та змушував дівчинку телефонувати «дяді ОСОБА_11», бо «через маму її заберуть і інтернат», внаслідок чого дівчинка була налякана, звинувачувала маму, намагалась комусь телефонувати. З батьками проведено психолого - педагогічну консультацію щодо конструктивних методів виховання та негативних наслідків психологічного розвитку дитини через маніпуляції та систематичні конфлікти батьків (а.с.4).

Відповідно до висновку від 17.12.2015 року Вінницького відділу поліції та відповіді № Ф - 276 від 23.12.2015 року за наслідками проведеної перевірки ОСОБА_3 попереджено про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 6 -7).

Згідно до довідки Вінницького обласного клінічного госпіталю Ветеранів Війни № 4 від 11.02.2016 року ОСОБА_1 працює на посаді інженера з метрології з 01.11.2010 року (а.с.8).

Відповідно до характеристики № 488 від 10.03.2016 року квартального комітету «Добробут» ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2, спілкується з сусідами ввічливо, у зловживанні спиртними напоями не помічений.

Згідно до довідки № 2731/00/1705 від 16.03.2016року ОСОБА_3 рахується на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ з 25.07.2011 року дохід в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року становить 75350, 00 грн. (а.с.49).

Відповідно до довідки №97 від 15.03.2016 року ОСОБА_6 навчалась з лютого 2015 року до березня 2016 року на музичному відділенні Вінницької дитячої школи мистецтв, організацією навчання та відвідуванням занять займався батько ОСОБА_3 (а.с.50).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2015 року закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 в зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення ч.1 ст. 173 - 2 КУпАП , оскільки конфлікти в сім»ї були з вини обох подружжя(а.с.58).

Згідно до висновку № 01-00-011-8355 від 12.04.2016 року, про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 38-40).

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Ні в ході розгляду справи, ні при розгляді питання органом опіки і піклування не були встановлені виняткові обставини, які перелічені в ч. 2 ст. 161 СК України та які б дозволяли розлучити малолітню ОСОБА_6 із матір'ю - ОСОБА_1

Доводи відповідача, що ОСОБА_1 є поганою матір'ю є суб'єктивними. Обставин та дій з боку позивача ОСОБА_1, які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дитини як на складову виховання, в судовому засіданні не встановлено.

В ході розгляду справи судом встановлено, що погіршення психологічного стану дитини викликано не спілкуванням матері з дочкою, а в зв'язку із постійними скандалами між самим ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в присутності дитини, що в свою чергу звісно відображалось на емоційному стані дитини.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами, зокрема спору щодо її виховання, місця проживання.

Судом враховано міжнародні та національні правові норми, якими визначено, що до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Судом прийнято до уваги, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_6 не була допитана в зв»язку з її психологічним станом та проходження з даного приводу лікування.

Разом з тим, судом було взято до уваги бажання дитини, яка була присутня на комісії Служби у справах дітей з приводу визначення її місця проживання, та зазначила, що на даний час бажає проживати з матір»ю, яка слідкує за її режимом дня, лікуванням.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 цікавиться здоров'ям дитини, прагне займатись її вихованням, піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

На час проведення органом опіки та піклування Вінницької міської ради 06.04.2015 року обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_2, встановлено, що мати з дитиною проживають у квартирі рідної сестри матері. Квартира двоярусна, складається з чотирьох кімнат, кухні, 2 кладовок, 2 балконів, туалету та ванної кімнати, загальна площа квартири 107,8 м2. На першому поверсі знаходиться вітальня, кухня, кладова, коридор, туалетна кімната, балкон. На другому поверсі розташована спальня, дитяча кімната для хлопчиків та кімната виділена для дитини ОСОБА_6, де є меблева стінка, ліжко, на підлозі килимове покриття, також на другому поверсі є кладова, ванна, кімната, балкон. Кімнати у коридорі розділені, належним чином умебльовані сучасними меблями та побутовою технікою. Електро, водо, газопостачання централізоване, опалення індивідуальне. Квартира знаходиться у доброму санітарному стані. Дитині створені умови для проживання та відпочинку (а.с. 38-39).

Отже, суд вважає висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради, який має рекомендаційний характер для суду, повним та об'єктивним.

Суд вважає, що атмосфера сім'ї, в якій проживає дитина, і хто приймає участь у її вихованні мають суттєве значення при визначенні її місця проживання.

Відповідно до ст. 7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Судом прийнято до уваги, що вирішуючи даний спір, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своєї дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому судом враховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини та її прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов є обгрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини.

Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, як те визначено вище вказаною Декларацією прав дитини. Таких виняткових випадків судом не встановлено.

Суд, вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем ОСОБА_1, виходив виключно з інтересів самої малолітньої дитини. Судом враховано особливі потреби дитини пов'язані з її віком та те, що дитині найбільш необхідна материнська турбота та піклування, а тому місцем проживання малолітньої ОСОБА_6 слід визначити з матір'ю.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що обоє батьків зобов'язані приймати участь в утриманні та вихованні дитини і не поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку своєї дочки.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вище викладене, керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 141, 150, 153, 157, 159, 160, 161 СК України, ст.ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 10, 11, 57-61, 88, 212-216, 218, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дочки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2. разом зі своєю матір»ю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: