Справа №: 343/288/16-ц
Провадження №: 2/0343/221/16
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Керніцького І. І.,

секретаря Оленюк Т. В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ВДВС Долинського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про зняття арешту з транспортного засобу та визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ВДВС Долинського районного управління юстиції про зняття арешту з транспортного засобу та визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу.

В позовній заяві зазначено, що в червні 2006 року позивач вирішив придбати автомобіль марки MAZDA 121, 1995 року випуску, номер шасі JMZDB12B200316945, реєстраційний номер 745-09 IB, який належав ОСОБА_4 Вони з відповідачкою домовились щодо всіх основних умов відчуження та передання вищевказаного автомобіля, а саме: погодили ціну транспортного засобу, яка складала 20000 грн., а також порядок розрахунків за відчуження автомобіля та порядок передання його йому. Оскільки ОСОБА_4 терміново потрібні були кошти, а часу для зняття автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції в останньої не було, а в нього, в свою чергу, були відсутні кошти для постановки даного автомобіля на облік, то між ними було досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу, шляхом надання йому відповідачкою довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом. Відповідачка запевнила його, що після надання вищевказаної довіреності, він матиму всі повноваження власника транспортного засобу, матимуть можливість вільно ним розпоряджатись, відчужувати його на користь третіх осіб, знімати та ставити транспортний засіб на облік в органах державної автомобільної інспекції. 20 червня 2006 року ОСОБА_4 видала на його імя та імя його дружини ОСОБА_5 довіреність щодо володіння, користування і розпорядження (з правом передовір'я повноважень іншій особі) належним їй транспортним засобом марки MAZDA 121, 1995 року випуску, номер шасі JMZDB12B200316945, реєстраційний номер 745-09 IB, який зареєстрований в Калуському МРЕВ ДАІ при УМВС України в Івано-Франківській області, яка була посвідчена приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Одразу після посвідчення вищевказаної довіреності, він в присутності приватного нотаріуса передав ОСОБА_4 грошову суму коштів у розмірі 20000 гривень. Остання, в свою чергу, передала йму свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля. 25 вересня 2015 року його не зупинили працівники ДАІ на посту в с.Добряни Стрийського району Львівської області. Підставою зупинки, як пізніше дізнався він, стало накладення арешту на належний йому автомобіль, в звязку з відкритим виконавчим провадженням № 46349066 від 28.04.2015 року щодо примусового стягнення з ОСОБА_4 заборгованості. Транспортний засіб було затримано, про що складено відповідний акт (копія акту додається до даного позову) та вилучено на штраф майданчик. Вважає, що автомобіль марки MAZDA 121, 1995 року випуску, номер шасі JMZDB12B200316945, реєстраційний номер 745-09 IB, який зареєстрований в Калуському МРЕВ ДАІ при УМВС України в Івано-Франківській області (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ІВС № 191351) є його власністю на підставі нищенаведеного. Враховуючи викладене, а також те, що договірні відносини щодо продажу автомобіля відбулись значно раніше до виникнення у відповідача боргу та відкриття виконавчого провадження, слід прийти до логічного висновку про необхідність зняття з спірного автомобіля арешту.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про розгляд даної справи, скерувала в адресу суду заяву, де просить розгляд справи проводити у її відсутності, відмовити в задоволені позову та поступило від неї заперечення проти позову, де вона зазначила, що згідно довіреності від 20.06.2006 року, що посвідчена приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, по реєстру № 1954, вона, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_1 вчиняти від свого імені юридично-значимі дії щодо рухомого майна - автомобіля Mazda 121, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер -74509 ІВ належного її на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІВС №191351 вид. 14.12.2002р., строк чинності довіреності - до 20.06.2011 р. Твердження позивача про те, що довіреність на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом від 20.06.2006 року є удаваним правочином без наміру сторін до створення юридичних наслідків ставить під сумнів існування правового інституту нотаріату в Україні як системи органів і посадових осіб на які покладено обов'язок посвідчувати факти та вчиняти інші нотаріальні дії з метою надання їм юридичної вірогідності. Просить застосувати до всіх позовних вимог ОСОБА_1 трирічний строк позовної давності та відмовити в позові в повному обсязі.

Представник ВДВС заперечила проти даного позову. Ствердила, що власником майна являється ОСОБА_4 у зв'язку з чим на підставі рішення суду накладено арешт на даний автомобіль.

В судовому засідання представник третьої особи, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом встановлено наступне:

ОСОБА_4 20.06.2006 року уповноважила довіреністю, яка була посвідчена ОСОБА_6, приватним нотаріусом Долинського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вчиняти від її імені дії щодо належного її на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ІВС № 191351, виданого Калуським МРЕВ ДАІ УМВС України Івано-Франківської області 14 грудня 2002 року, автомобіль макри MAZDA 121, випуску 1995 року, шасі (кузов, рама, коляска) № JMZDB12B200316945, зареєстрованим Калуським МРЕВ ДАІ УМВС України Івано-Франківської області 14 грудня 2002 року, реєстраційний № НОМЕР_1. Довіреність видана з правом передоручення з правом передоручення строкм на пять років і дійсна до 20.06.2011 року. ОСОБА_1 користувався даним автомобілем, що підтверджується зокрема, крім його твердженням і наявними полісами страхування № АІ/6703206, № АС/1809612, № АВ/6756773.

На даний автомобіль, власником якого являється ОСОБА_4, було накладено працівниками ДВС арешт в звязку з відкритим виконавчим провадженням № 46349066 від 28.04.2015 року щодо примусового стягнення з ОСОБА_4 заборгованості. Транспортний засіб було затримано, про що складено акт огляду та затримання транспортного засобу від 25.09.2015 року.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", зазначено, що державній реєстрації та обліку підлягають призначені до експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей.

Автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки та перехід права власності на автомобіль пов`язаний з його перереєстрацією в органах ДАІ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів…» також передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля. А як слідує з п.4 даної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст.240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто; він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Позивач стверджує, що фактично відбувся оплатний усний правочин, а саме купівля-продаж автомобіля, який був оформлений довіреністю від власника ОСОБА_4 до позивача, а тому до останнього, в свою чергу, перейшло право власності на підставі удаваного правочину, який був оформлений довіреністю.

Проте з такими доводами позивача суд погодитися на може, оскільки оформлення купівлі-продажу автомобіля шляхом видачі довіреності, в якій крім нього записана ОСОБА_5 не відповідає вимогам законодавства.

Крім того матеріальне становище позивача, в результаті чого він не мав змоги переоформити автомобіль в МРЕО, також не є підставою для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи це, суд приходить до висновку, що видача довіреності на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати удаваним правочином або договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. А визнати право власності на підставі довіреності не відповідає вимогам законодавства тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, що арешт накладено правомірно на автомобіль, що належить ОСОБА_4, який є боржником згідно рішення суду, а не позивачу, тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.247 ЦК України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Відповідно до ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності.

Як вбачається з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч.1 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином встановлено, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, позивач в свою чергу не клопотав про поновлення строку позовної давності, а відповідачка настоює на застосуванні позовної давності, отже слід застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212- 216,218 ЦПК України суд, -

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ВДВС Долинського районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про зняття арешту з транспортного засобу та визнання довіреності удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

"Повний текс рішення виготовлено 15.04.2016 року оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи"

Суддя