УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Демяносова М.В., ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Посилався на те, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві спільної часткової власності його дружині ОСОБА_4 (57/100 часток) та її брату ОСОБА_5 (43/100 частки). Також на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_5 належали земельні ділянки: для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0442 гектарів та для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, площею 0,1000 гектарів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, по 1/2 частині за кожним; грошові внески, на праві спільної часткової власності, які знаходяться у ПАТ «Державний ощадний банк України» філії Лівобережне відділення № 8420 ТВБВ № 8420/0130 у розмірі 5 489 грн 72 коп. по 1/2 частині за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року його дружина ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. На час відкриття спадщини позивач проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_4, тому прийняв спадщину фактично. У визначений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з відповідною заявою до державної нотаріальної контори не звертався. 28 липня 2015 року він звернувся до державного нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини, але йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що 12 листопада 2014 року державним нотаріусом вже були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно іншому спадкоємцю − брату померлої ОСОБА_5 Враховуючи викладене, позивач просив встановити факт, що він проживав разом зі спадкодавцем, ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 12 листопада 2014 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, на ім'я ОСОБА_5 на 57/100 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 1/2 частини земельних ділянок, на праві спільної часткової власності: для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0442 гектарів та для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, площею 0,1000 гектарів, які розташовані у АДРЕСА_1, на 1/2 частини вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ТВБВ № 8420/0130 ТВБВ І типу № 10003/0422 філії Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках: № НОМЕР_1 із залишком 4 557 грн 40 коп., № НОМЕР_2 із залишком 02 грн 03 коп., № НОМЕР_3 із залишком 0,27 грн, № НОМЕР_13 із залишком 4 597 грн 30 коп., № НОМЕР_4 із залишком 1 819 грн, № НОМЕР_5 із залишком 02 грн 93 коп., № НОМЕР_8 із залишком 0,13 грн, № НОМЕР_6 із залишком 0,28 грн, № НОМЕР_7 із залишком 0,09 грн, вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ТВБВ № 10003/0422 ТВБВ І типу № 10003/0422 філії Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на компенсаційному рахунку № НОМЕР_12 із залишком 1 074 грн 15 коп. та у ТВБВ № 10003/0431 на рахунку № НОМЕР_11 із залишком 72 269 грн, а всього 78 833 грн 67 коп., після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за ним, позивачем, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 57/100 частини житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1; 1/2 частини земельних ділянок: для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0442 гектарів та для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, площею 0,1000 гектарів, які розташовані зі адресою: АДРЕСА_1; на 1/2 частини вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ТВБВ № 8420/0130 ТВБВ І типу № 10003/0422 філії Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках: № НОМЕР_1 із залишком 4 557 грн 40 коп., № НОМЕР_2 із залишком 02 грн 03 коп., № НОМЕР_3 із залишком 0,27 грн, № НОМЕР_13 із залишком 4 597 грн 30 коп., № НОМЕР_4 із залишком 1 819 грн., № НОМЕР_5 із залишком 02 грн 93 коп., № НОМЕР_8 із залишком 0,13 грн, № НОМЕР_6 із залишком 0,28 грн., № НОМЕР_7 із залишком 0,09 грн, вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ТВБВ № 10003/0422 ТВБВ І типу № 10003/0422 філії Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на компенсаційному рахунку № НОМЕР_12 із залишком 1 074 грн 15 коп. та у ТВБВ № 10003/0431 на рахунку № НОМЕР_11 із залишком 72 269 грн., а всього 78 833 грн 67 коп.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що позивач та ОСОБА_4 з 22 серпня 1970 року перебували у шлюбі.

З середини 90-х років позивач та його дружина ОСОБА_4 спільно не проживали, що підтверджується актом квартального комітету від 27 жовтня 2015 року № 21, в якому зазначено, що ОСОБА_4 з 2000 року постійно мешкала зі своєю матір'ю по АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_4 на праві власності належало 57/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02 листопада 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстром № 2-2160 та 1/2 частини земельної ділянки площею 1 442 кв. м по АДРЕСА_1 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку від 23 березня 2011 року НОМЕР_14, НОМЕР_15, виданих згідно свідоцтва про право на спадщину від 15 квітня 2010 року за № 2-1202 (а. с. 101, 102).

Також ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 2011 року за реєстровим № 2-867, належали 1/2 частини вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ТВБВ № 8420/0130 на рахунках: № НОМЕР_1 із залишком 4 557 грн 40 коп., № НОМЕР_2 із залишком 02 грн 03 коп., № НОМЕР_3 із залишком 0,27 грн, № НОМЕР_13 із залишком 4 597 грн 30 коп., № НОМЕР_4 із залишком 1 819 грн, № НОМЕР_5 із залишком 02 грн 93 коп., № НОМЕР_8 із залишком 0,13 грн, № НОМЕР_6 із залишком 0,28 грн, № НОМЕР_7 із залишком 0,09 грн (а. с. 8, т. 1).

Відповідно до довідки ТВБВ І типу № 10003/00422 філії Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» № 8/675 від 07 жовтня 2014 року на ім'я ОСОБА_4 відкриті рахунки: компенсаційний рахунок № НОМЕР_12 з залишком 1 074 грн 15 коп., а також № НОМЕР_11 з залишком 72 269 грн 80 коп. (а. с. 94).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а. с. 19, т. 1).

Спадкодавцем ОСОБА_4 заповіт не складався.

08 лютого 2014 року із заявою про прийняття спадщини до Восьмої державної нотаріальної контори звернувся відповідач ОСОБА_5

12 листопада 2014 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_4, її рідному брату відповідачу ОСОБА_5 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на належне вказаному спадкодавцю зазначене майно (а. с. 108-111, т. 1).

28 липня 2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини ОСОБА_4 (а. с. 117, т.1).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 28 липня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, після смерті дружини ОСОБА_4, оскільки свідоцтва про право на спадщину на належне померлій вищезазначене майно вже видані 12 листопада 2014 року іншому спадкоємцю - брату померлої ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1262 ЦЦ України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно даних паспорта позивача, з 01 квітня 1982 року і до цього часу він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 6, т.1).

Відповідно до домової книги, з 24 липня 2001 року по час смерті ОСОБА_4 була зареєстрована у АДРЕСА_1 (а. с. 60, т.1). Також проживання ОСОБА_4 за вказаною адресою підтверджується актом від 27 жовтня 2015 року, підписаним головою квартального комітету № 21 ОСОБА_6 (а. с. 133, т. 1).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем сумісного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому правильно відмовили у позові.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Демяносов М.В. ЛеванчукА.О.