Справа №705/2657/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої - судді Ребриної К.Г.

при секретарі - Стефанюк Н.І.

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду м.Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору реєстраційної служби ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору реєстраційної служби ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, вказавши, що 13.08.2009 року помер ОСОБА_4, який являвся чоловіком позивача - ОСОБА_1 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить фермерське господарство «Центр», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, зареєстрованого померлим 18.07.1996 року в ОСОБА_3 районі Черкаської області в с. Краснопілка. Засновником господарства відповідно статуту ФГ «Центр», який був зареєстрований в ОСОБА_3 районній державній адміністрації 18 липня 1996 року за № 130-01 був ОСОБА_4 Для ведення фермерського господарства на підставі рішення ОСОБА_3 районної Ради народних депутатів № 14-21 від 02.04.1993 року чоловікові позивача ОСОБА_4 у постійне користування була надана земельна ділянка загальною площею 5,27 га, вартістю 225908, 25 грн., яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради за межами с. Краснопілка Уманського району відповідно до державного акта на право постійного користування землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 113. Єдиним спадкоємцем майна вищевказаного спадкодавця є дружина ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 249/2011, яка знаходиться в ОСОБА_3 районній державній нотаріальній конторі.

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на фермерське господарство «Центр» нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю членів вищевказаного господарства, відсутністю майна, а також відсутністю розміру статутного фонду господарства, що підтверджується постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 02 лютого 2016 року.

Чинним законодавством передбачено можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою, яка надавалася для сільськогосподарських потреб - ведення фермерського господарства і право на користування якою у встановленому порядку посвідчено за спадкодавцем ОСОБА_4, спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_1, яка не позбавлена права на одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом.

В даному випадку способом захисту прав позивача є визнання за ним в порядку спадкування права власності на фермерське господарство «Центр» та визнання права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 5,27 га, надану для ведення фермерського господарства в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Уманського району.

Крім того, в склад спадку входить право користування земельною ділянкою розміром 5,27 га, вартістю 225908,25 грн., розташованою в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Уманського району, згідно Державного акту на право постійного користування землею.

Таким чином, враховуючи те, що земельна ділянка була передана ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства без встановлення строку, то вона може бути об'єктом спадкування та входить в єдиний майновий комплекс ФГ «Центр», в зв'язку з чим позивачу, як спадкоємцю, перейшло право користування земельною ділянкою в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

Тому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на фермерське господарство «Центр», яке знаходиться в с. Краснопілка Уманського району Черкаської області, зареєстроване 18 липня 1996 року державним реєстратором ОСОБА_3 РДА, номер запису в Єдиному Державному реєстрі 0000617, ідентифікаційний код 25206599, зареєстроване на ОСОБА_4, який помер13.08.2009 року; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 5,27 га, вартістю 225908,25 грн., яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради відповідно до Державного акта на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 113, виданого ОСОБА_3 районною Радою народних депутатів на ім'я ОСОБА_4, який помер 13.08.2009 року.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали та просять його задоволити.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Уманського району Черкаської області не зявився, письмово подав заяву за вх.. № 10279 від 13.04.2016 року в якій просить справу розглядати без участі представника відповідача та позов задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації не зявився, письмово подав заяву за вх.. № 10733 від 18.04.2016 року, в якій просить справу розглядати без участі представника.

В судове засідання представник третьої особи реєстраційної служби ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Черкаської області не зявився, причини неявки невідомі, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 13.08.2009 року помер ОСОБА_4, який був засновником та власником фермерського господарства «Центр» та мав право постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 5,27 га, яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради відповідно до державного акта на право постійного користування землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 113, виданого ОСОБА_3 районною Радою народних депутатів.

Єдиним спадкоємцем майна вищевказаного спадкодавця є дружина ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 249/2011, копія якої витребувана з ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори та надійшла до суду.

Позивач бажає прийняти спадщину, проте нотаріусом ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, у звязку з відсутністю членів вищевказаного господарства, відсутністю майна, а також відсутністю розміру статутного фонду господарства, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

У абзацах 2, 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може у відповідності до ст. ст. 107, 109, 118 ЦПК України звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Згідно з Законом України «Про селянське (фермерське) господарство», в редакції 1991 року, який діяв на момент створення фермерського господарства «Центр», необхідною умовою для створення та функціонування фермерського господарства була земельна ділянка, яка мала перебувати або у власності, або у постійному користуванні осіб, які виявили бажання створити фермерське господарство.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» після одержання державного акту на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Статтею 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» передбачена процедура отримання у постійне користування такої земельної ділянки, у відповідності до якої, заяву, підписану головою створюваного господарства, про бажання отримати земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства необхідно було подати до Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки.

Згідно ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» в склад майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, спорудження, матеріальні цінності, цінні папери, продукція вироблена господарством в результаті господарської діяльності, отримані доходи, інше майно, придбане на підставах не заборонених законодавством, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлям, спорудами, устаткуванням, а також майнові права ( в тому числі на інтелектуальну власність) , грошові кошти, які передаються членам фермерського господарства у його складений капітал.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство, як цілісний майновий комплекс, включає майно, передане до складеного капіталу, не розподільний прибуток, майнові та інші зобов'язання.

Статтею 191 ЦК України передбачено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник може звернутися з позовом про визнання за ним права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права.

Із норм ст. 190 ЦК України витікає, що майном, як особливим об'єктом вважаються окремо речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права являються не споживаною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності являється право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з діючим законодавством по власній волі не залежно від волі інших осіб.

Із вищевказаного витікає, що після прийняття позивачем спадку до нього перейшли всі майнові права (речові права) і обов'язки власника (засновника) господарства, тобто право власності на фермерське господарство, як цілісного майнового комплексу.

Крім того, в склад спадку входить право користування земельною ділянкою розміром 5,27 га, вартістю 225908,25 грн., розташованою в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Уманського району, згідно Державного акту на право постійного користування землею.

Так, згідно ст. 7 Земельного Кодексу України в редакції 13.03.1992 року, який діяв на момент виникнення у спадкодавця права землекористування, в постійне користування земля передається Радами народних депутатів із земель, які знаходяться в державній власності громадянам України для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Нормою ст. 23 ЗК України (в редакції 1992 року) визначено, що документом, який підтверджує право на земельну ділянку є державний акт.

Стаття 27 ЗК України (в редакції 1992 року), яка діяла на момент надання спадкодавцю земельної ділянки в постійне користування, визначає вичерпний перелік підстав для припинення права користування ним.

Тому, факт смерті землекористувача земельної ділянки не припиняє права користування земельною ділянкою.

Ст. 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили.

Із чого витікає, що спадкодавець, як засновник та власник фермерського господарства «Центр» на законних підставах придбав право користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства.

Ст. 19 Закону України «Про сільське (фермерське) господарство» (в редакції 1991 року), який діяв на момент надання спадкодавцю земельної ділянки в постійне користування визначає, що спадкування землі та майна фермерського господарства проводиться згідно з земельним та цивільним законодавством України.

Ті ж самі вимоги відносно спадкування майна фермерського господарства містяться в ст..23 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції 2003 року), а стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що в склад майна фермерського господарства (складеного капіталу) може входити право користування землею.

Із роз'яснень п.22.3. постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» витікає, що право користування чужою земельною ділянкою як для сільськогосподарських потреб, так і для забудови може відчужуватися та передаватися в порядку спадкування, крім відчуження, внесення до статутного фонду, передачі в заставу права користування земельною ділянкою державної або комунальної власності (за виключенням випадків переходу права власності на будівлі та споруди)..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11,88, 209, 212, 214, 215, 218, ЦПК України, ст.ст. 13,14,41 Конституції України, ст.ст. 15,16,412,1216,1218 ЦК України, рішенням Конституційного суду №5-рц від 22.09.2005 року, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на фермерське господарство «Центр», яке знаходиться в с. Краснопілка Уманського району Черкаської області, зареєстроване 18 липня 1996 року державним реєстратором ОСОБА_3 РДА, номер запису в Єдиному Державному реєстрі 0000617, ідентифікаційний код 25206599, зареєстроване на ОСОБА_4, який помер13.08.2009 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 5,27 га, вартістю 225908,25 грн., яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради відповідно до Державного акта на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 113, виданого ОСОБА_3 районною Радою народних депутатів на ім'я ОСОБА_4, який помер 13.08.2009 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий К.Г. Ребрина