УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Посилалося на те, що 19 жовтня 2006 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 78 840 грн зі сплатою 16,08 % річних строком до 18 жовтня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 жовтня 2006 року між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 25 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 158 240 грн 80 коп., на погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідача.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. На погашення заборгованості, що становить 150 913 грн 72 коп., звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів на підставі Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року у частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення, яким на погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 150 913 грн 72 коп. звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, з початковою ціною реалізації предмету іпотеки 409 950 грн з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень необхідних для здійснення продажу. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем порушено умови виконання кредитного договору, а тому позивач скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому зазначив, що відповідач сплатив частину заборгованості у 2014 році, а тому позивач не пропустив строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що позивачем було заявлено інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судами встановлено, що 19 жовтня 2006 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 78 840 грн зі сплатою 16,08 % річних строком до 18 жовтня 2016 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 жовтня 2006 року між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 158 240 грн 80 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 64 339 грн 74 коп., заборгованості за відсотками - 60 575 грн 71 коп., заборгованості з комісії - 7 776 грн та пені - 25 549 грн 35 коп.

Відповідно до розрахунку, наданому позивачем при уточненні позовних вимог, розмір ставки складає 16,08 % річних (а. с. 54−58), що відповідає умовам кредитного договору від 19 жовтня 2006 року. Доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у матеріалах справи немає.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог − відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж відповідачем був проведений 24 січня 2014 року у розмірі 1 400 грн (а. с. 59).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року та рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2015 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Завгородня І.М. Іваненко Ю.Г.