Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №334/2546/15ц Головуючий у 1 інстанції: Махіборода Н.О.
Провадження № 22-ц/778/1409/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,Запорізького колегіуму «Елінт» про відшкодування майнової шкоди, завданої малолітньою особою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході судового розгляду, до ОСОБА_4, ОСОБА_5,Запорізького колегіуму «Елінт» про відшкодування майнової шкоди, завданої малолітньою особою.

В позові зазначав, що 30.11.2014р. він придбав для своєї дочки мобільний телефон «Lenovo K910» за 4963,16грн, яким вона постійно користувалася, в тому числі і в колегіумі. 23.01.2015р. знаходячись в приміщенні Запорізького колегіуму «Елінт», під час перерви між уроками, пробігаючи повз ОСОБА_6 та її однокласниці ОСОБА_7, в руці якої був вищевказаний телефон, ОСОБА_8 штовхнув дівчат, через що, ОСОБА_7 вдарилась рукою о стіну, розбивши сенсорне скло на телефоні. Дізнавшись про пошкодження телефону, він звернувся до сервісного центру «Cellworks» для оцінки технічного стану та визначення вартості ремонту. СЦ «Cellworks» визначив загальну суму вартості комплектуючих деталей та ремонту в сумі 5300гр., що фактично перевищує вартість самого телефону. Через те, що телефон був пошкоджений в стінах колегіуму, ОСОБА_3 вважає що відшкодовувати матеріальний збиток, заподіяний йому, повинні батьки ОСОБА_8 та Запорізький колегіум «Елінт», а також, вони повинні відшкодувати суму судового збору.

У звязку з цим просив стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, Запорізького колегіуму «Елінт» на його користь майнову шкоду у розмірі 5 400грн, завдану йому внаслідок пошкодження малолітнім ОСОБА_8 його мобільного телефону, що складається із вартості ремонту мобільного телефону «Lenovo K910» 5300гр. та вартості проведеної оцінки 100 грн. Стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Запорізьким колегіумом «Елінт» надані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представників Запорізького колегіуму «Елінт», перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

30.11.2014р. позивач ОСОБА_3 придбав для своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_6, мобільний телефон «Lenovo K910» за 4963,І6грн, дозволивши їй постійно користуватися ним, в тому числі і в Запорізькому колегіумі «Елінт», де вона навчалась в 9 класі.

23.01.2015р. в стінах колегіуму вищевказаний телефон було пошкоджено: розбито сенсорне скло.

Зі слів ОСОБА_6, на перерві між уроками, вона передала свій телефон однокласниці ОСОБА_7, яка тримала його в руці. Декілька хвилин, поки ОСОБА_6 заходила до класу, вона не бачила подругу, а потім, наздогнала її в коридорі. В цей час продзвонив дзвоник на урок і діти стали поспішати. Пробігаючи повз ОСОБА_6 та ОСОБА_7 учень молодшого класу ОСОБА_8, штовхнув їх, після чого, дівчата зайшли до свого класу, та ОСОБА_7 мовчки поклала телефон до сумки ОСОБА_6. І тільки через декілька хвилин, ОСОБА_6 дістала із сумки свій телефон і виявила, що він має розбите сенсорне скло. ОСОБА_7 пояснила їй, що це сталося тоді, коли ОСОБА_8 штовхнув її на перерві, від чого, вона рукою, якою тримала телефон, вдарилася о стіну. В той же день, дівчата звернулися до класних керівників і розповіли про пошкодження телефону. ОСОБА_8 вибачився перед дівчатами, завіривши, що зачепив їх ненавмисно.

Дізнавшись про пошкодження мобільного телефону, який належить його дочці, позивач звернувся до сервісного центру «Cellworks» для оцінки технічного стану телефону та визначення вартості його ремонту. СЦ «Cellworks» визначив загальну суму вартості комплектуючих деталей та ремонту в сумі 5300грн та вартість самої оцінки 100грн, що фактично перевищує вартість самого телефону.

Вважаючи що винним у спричиненні йому матеріальної шкоди є малолітній ОСОБА_8, позивач звернувся до його матері - ОСОБА_4 з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної її сином, а отримавши відмову, звернувся із заявою до міліції, звинувативши ОСОБА_4 в невиконанні своїх батьківських обов'язків по вихованню сина.

28.02.2015р. відносно відповідачки ОСОБА_4 був складений протоком про адміністративне правопорушення за ст.184 ч.1 КУпАП.

Постановою судді Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 26.03.2015р. провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні відповідачки ОСОБА_4 за ознаками ст. 184 ч.1 КУпАП було закрито у зв'язку із відсутністю в її діях складу правопорушення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції правильно вказав на ст. 1178 ЦК України, за якою шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою; якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров'я чи іншого закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини; якщо малолітня особа перебувала в закладі, який за законом здійснює щодо неї функції опікуна, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану нею, якщо не доведе, що шкоди було завдано не з його вини; якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють позовну заяву, вимоги якої та їх підстави були ретельно розглянуті під час провадження справи судом першої інстанції та дістали належної правової оцінки, з якою погоджується колегія суддів під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Тобто, тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доводить наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди.

За загальним правилом деліктна (позадоговірна) відповідальність настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Судом першої інстанції встановлено відсутність доказів тієї обставини, що телефон доньки позивача пошкоджений саме з винних дій сина відповідачів ОСОБА_8, оскільки телефон перебував у користуванні іншої дитини ОСОБА_7, яка невідомо під час яких подій та саме в який момент пошкодила, чи від чиїх дій та яким чином був пошкоджений вказаний телефон та мовчки поклала телефон до речей доньки позивача, яка згодом виявила телефон вже з пошкодженнями.

Доказів, що телефон після пошкодження був оглянутий та пошкодження документально зафіксовані позивач не надав.

Події, під час яких пошкоджено телефон відбулися 23.01.2015р., після чого телефон знаходився у позивача і оглянутий зі складанням акту лише 13.02.2015р.

До участі в огляді та складанні акту жоден з відповідачів залучений не був.

Відповідно, акт сервісного центру від 13.02.2015р. не є безспірним доказом утворення зафіксованих пошкоджень саме 23.01.2015р. у звязку із значним проміжком часу до моменту огляду та відсутністю доказів, якими б було зафіксовані саме ті пошкодження, які відображені в акті сервісного центру .

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вірно виходив зі ст. 16 ЦК України, за якою, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, ст. 11 ЦПК України, яка встановлює, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін.

Обравши способом захисту стягнення 5400грн. на відшкодування шкоди позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний на засадах змагальності переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Проте, належних, допустимих та переконливих доказів позовних вимог позивач не надав, що призвело до обґрунтованої відмови у задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо недоліків та неякісного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 та незгоди з постановою суду від 26.03.2015р., якою провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні відповідачки ОСОБА_4 за ознаками ст. 184 ч.1 КУпАП було закрито у зв'язку із відсутністю в її діях складу правопорушення, не спростовують висновків рішення суду з тих підстав, що у даній цивільній справі предметом спору є вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. До компетенції апеляційного суду під час розгляду даної справи не входить питання перевірки правильності або законності справи про адміністративне правопорушення або ухваленого в ній рішення.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду ч.4 ст.1178 ЦК України не мають підтвердження.

Згідно ч.4 ст.1178 ЦУК України якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду.

На підставі даної норми матеріального права не можуть бути задоволені позовні вимоги, оскільки не доведені обставини наявності загальних підстав відповідальності за завдану шкоду у відповідності до ст.1166 ЦК України.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: