Провадження № 2/369/158/16
21 березня 2016 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді : Усатова Д.Д.,
при секретарі: Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «ОСОБА_2 КРЕДИТ» ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов»язання вчинити дії ,

У грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «ОСОБА_2 КРЕДИТ» ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов»язання вчинити дії, посилаючись на те, що 27.09.2013 року між публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 КРЕДИТ» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу №221478-ДР-01.
У відповідності до умов депозитного договору банк прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 978 300,00 гривень та зобов'язався повернути відповідачу депозит та проценти за користування депозитом на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно із п.2.3. депозитного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 18,50% проценти річних,17 % річних.
Відповідно до п.2.2. депозитного договору та додаткової угоди від 20 лютого 2015 року депозит було розміщено з 27 серпня 2013 року по 05 березня 2016 року.
У випадку розірвання депозитного договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% (два) проценти річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.
Тобто, вищевказаним положенням депозитного договору передбачено здійснення банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою у випадку дострокового зняття коштів.
15.05.2015 р. відповідач звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання депозитного договору, в результаті чого, за приписами п.3.7. депозитного договору, банк повинен був сплатити проценти за ставкою 2,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.
15.05.2015 року між банком та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору банківського вкладу №221478-ДР-01 від 27.08.2013 року згідно з умовами якого банк прийняв на себе зобов'язання сплатити відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою.
Постановою Правління ОСОБА_2 Банку України від 28.08.2015 р. №563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «ОСОБА_2 КРЕДИТ».
Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 159 від 28.08.2015 р. та на виконання Постанови Правління ОСОБА_2 Банку України від 28.08.2015 р. № 563, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ОСОБА_2 КРЕДИТ» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_3.
Позивачем було проведеною перевірку договору про внесення змін від 15.05.2015 року до договору банківського вкладу №221478-ДР-01 від 27.08.2013 року, укладеного між відповідачем та позивачем було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п.1 ч.3 ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необгрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 170 216, 63 грн.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте, направив на адресу суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у випадку неявки відповідача в судове засідання проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином - згідно вимог ст. 74-77 ЦПК України.
Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, - на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27.09.2013 року між публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 КРЕДИТ» та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу №221478-ДР-01.
У відповідності до умов депозитного договору банк прийняв від відповідача грошову суму в розмірі 978 300,00 гривень та зобов'язався повернути відповідачу депозит та проценти за користування депозитом на умовах та в порядку, встановлених договором.
Згідно із п.2.3. депозитного договору банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 18,50% проценти річних,17 % річних.
Відповідно до п.2.2. депозитного договору та додаткової угоди від 20 лютого 2015 року депозит було розміщено з 27 серпня 2013 року по 05 березня 2016 року.
Постановою Правління ОСОБА_2 Банку України від 28.08.2015 р. №563 розпочата процедура ліквідації ПАТ «ОСОБА_2 КРЕДИТ».
Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України від 23.02.2012 р. №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012 р.
Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку є Фонд.
Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.
З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ОСОБА_1 особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_1 особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно доЗакону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 р., що діє зі змінами і доповненнями, абзацами 5 та 6 пункту 1.18 глави 1 розділу 3, передбачено перелік правочинів виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану неплатоспроможного банку, який повністю відповідає переліку зазначеному в ч.3. ст. 38 Закону.
Здійснюючи на підставі статті 38 Закону перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку ОСОБА_1 особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ОСОБА_2 національний кредит" на виконання вимог ст.37,38, Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виявлено факт нікчемності правочину, що укладений між ПАТ "ОСОБА_2 національний кредит та ОСОБА_5, а саме у звязку незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необгрунтовану виплату бідповідачу грошових коштів у розмірі 39 225 (тридцять дев'ять тисяч двісті двадцять п'ять) гривень 67 коп. Вказаний розмір визначається, як різниця між сумою процентів за ставкою при поверненні вкладу в кінці строку депозиту та сумою процентів за ставкою при достроковому розірвані депозитного договору.
Нормами частини 4статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"передбачено, що ОСОБА_1 особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другійстатті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Пунктом 1.19 Положення регламентовано, що ОСОБА_1 особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за договорами, визначеними у пункті 1.18 цієї глави, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
У зв'язку із викладеним, відповідачу, на підставі ч. 4 ст. 38 Закону, було направлено повідомлення з пропозицією повернути позивачу вище вказані грошові кошти, але незважаючи на це, відповідач добровільно кошти не повернув та користується ними без достатніх правових підстав до цього часу, чим спричиняє збитки вкладникам та іншим кредиторам банку.
Відповідно дост.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Положеннямист.203 ЦК Українипередбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.2ст. 215 ЦК Українивстановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ч.5.ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч.3.ст. 38 вказаного закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), які він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, які викладені в п. 4, 5постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам відповідно до статті 215 ЦКнеобхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановленазаконом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина першастатті 225 ЦКтощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогамзаконута не потребує визнання його таким судом. Відповідно до статей215та216 ЦКсуди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей215та216 ЦКвимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Частиною 1ст.236 ЦК Українипередбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
У відповідності до ч.1ст.11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи надані суду докази, які досліджені в ході судового розгляду, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є доведеними, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі ч. 2 ст.79ст.88 ЦПК України судові витрати у розмірі 1218,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 3,.10.,60,.88,.209,.213-.215,.224-226 ЦПК України
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ «ОСОБА_2 КРЕДИТ» витрати по сплаті судового збору в сумі 2554,00 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Д.Д.Усатов