Справа №472/413/15-ц 04.07.2016 04.07.2016 04.06.2016
Провадження №22-ц/784/1530/16
Справа № 472/413/15-ц
Провадження: № 22-ц/784/1530/16 Головуючий у І й інстанції ОСОБА_1
Категорія 25 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем : Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з додатковою відповідальністю

Страхова компанія «Альфа-Гарант»

(далі - ТДВ СК «Альфа Гарант»)

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015року

за її позовом

до ОСОБА_3

про визнання договору страхування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

1 квітня 2015 р. ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору страхування недійсним.

В обґрунтування позову вказувала, що 23 грудня 2014 р. ним отримано повідомлення від ОСОБА_4 про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 22.12.2014 р. о 18 годині 30 хвилин у місті Миколаєві на перехресті проспекту Леніна та вулиці Спортивної за участю автомобіля «Рута», державний номерний знак ВЕ 4395ВІ, під його керуванням, та автомобіля «Mazda», державний номерний знак 66684ХА, під керуванням ОСОБА_5, який предявив бланк поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/0574633, укладеного з ТДВ СК «Альфа-Гарант», виданий на імя відповідача.

Посилаючись на відсутність волевиявлення у позивача на укладення договору, так як: інформації щодо реалізації бланку полісу серії АІ/0574633 у нього немає; даний договір страхування підписано неуповноваженою ним особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; цей бланк вважається втраченим, оскільки 6 серпня 2014 р. було опубліковано оголошення про його втрату в газеті «Урядовий Курєр» та подана відповідна інформація до Моторного (транспортного) страхового бюро України; компанією страховий платіж не отримано, просив суд визнати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/0574633 недійсним на підставі положень, передбачених частинами 2, 3 статті 203 ЦК України.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 травня 2014 р. ОСОБА_3 видано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0574633 (далі Поліс), відповідно до якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбувається за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобілю «Mazda», державний номерний знак 66684ХА.

30 липня 2014 р. ОСОБА_4 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант», яке є страховиком згідно Полісу, з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 22 грудня 2014 р. у місті Миколаєві на перехресті проспекту Леніна та вулиці Спортивної за участі автомобіля «Рута», державний номерний знак ВЕ 4395ВІ, під його керуванням, та автомобіля «Mazda», державний номерний знак 66684ХА, під керуванням ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності правочину, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання договору страхування недійсним, позивач як на підставу задоволення своїх вимог посилався на те, що спірний договір не відповідає внутрішній волі позивача, був укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності представника позивача та страхувальником не було внесено страховий платіж.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» (далі - Закон) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За правилами статті 18 цього Закону для укладення договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Таким чином, законодавець у статті 18 Закону розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності.

Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

З тексту полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0574633 (т. 1 а.с.137) вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору страхування, в тому числі визначили розмір страхового платежу 157 грн. 95 коп.

Між тим, сторони в п. 11 «Примітки» також зазначили, що цей поліс набирає чинності з дати, вказаної в п. 3 цього полісу (7 травня 2014 р.), але не пізніше 00.00 годин дати, наступної за дату надходження страхового платежу на поточний рахунок страховика.

Суд, вирішуючи спір, не звернув уваги на вказані умови договору та вважав, що договір набрав чинності з 00.00 годин 8 травня 2014 р., оскільки у полісі зазначено про сплату страхового платежу 7 травня 2014 р.

Однак, відповідачем в порушення ст. 60 ЦПК України та положень пункту 11 «Примітки» договору не надано доказів (чеків, квитанцій) сплати на поточний рахунок позивача страхового платежу, а тому висновок суду про те, що договір страхування набрав чинності є помилковим.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору, дійшов вірного висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених статтями 203, 215, 998 ЦК України.

Разом з тим, помилково вважав, що договір страхування, який є укладеним, набрав чинності у звязку з внесенням відповідачем страхового платежу.

Суд на вказані вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, та не розмежував поняття «недійсність договору», «неукладений договір», «набрання чинності договором», що потягло за собою неправильне встановлення ним фактів щодо оплати внеску та набрання чинності договором.

За такого, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, з виключенням з його мотивувальної частини висновку щодо встановлення факту про внесення відповідачем страхового платежу у розмірі 157 грн.95 коп. 7 травня 2014 року, оскільки такий висновок суду є помилковим.

Інші доводи апеляційної скарги щодо встановлених судом обставин укладення договору не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення, ухваленого в цієї частині з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2015рокув частині встановлених обставин змінити, виключивши з його мотивувальної частини обставину щодо сплати 7 травня 2014 року ОСОБА_3 страхового платежу у розмірі 157 грн.95 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді