Номер провадження: 22-ц/785/5395/16
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені Олексія Соляника» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом № 95/20 від 25.01.2016 року його було звільнено з посади завідуючого заочним відділенням з 08.02.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 36 КзПП України з, у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Зазначений наказ позивач вважає незаконним, посилаючись на те, що з 31.03.2006 року на підставі наказу № 95/55 він працював в Державному вищому навчальному закладі «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені Олексія Соляника» на посаді заступника начальника училища з виховної роботи та 01.09.2006 року укладено контракт, на підставі наказу № 95/20 від 08.02.2010 року його було переведено на посаду завідуючого заочним відділенням «Одеського морехідного училища рибної промисловості ім. О.Соляника» строком на один рік з 09.02.2010 по 09.02.2011 року, та укладено контракт строком до 08.02.2011 року.

Проте позивача не було звільнено у вказаний термін, він продовжував працювати на вказаній посаді, сторони не погоджували новий строк дії контракту, наказів щодо продовження чи визначення дії контракту не видавалось, у зв'язку із чим позивач вважає, що трудовий договір було укладено з ним на невизначений строк, наказ про звільнення позивача з посади підписаний не уповноваженою особою, а саме: в.о. начальника училища ОСОБА_5, тоді як право прийому та звільнення з посади начальника училища має лише начальник училища.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу № 95/55 від 31.03.2006 року ОСОБА_3 працював в Державному вищому навчальному закладі «Одеське морехідне училище рибної промисловості імені Олексія Соляника» на посаді заступника начальника училища з виховної роботи, що підтверджується копією зазначеного наказу. (а.с. 13)

Наказом № 95/20 від 08.02.2010 року позивача було переведено на посаду завідуючого заочним відділенням «ОМУ РП ім. О.Соляника», згідно контракту, строком на один рік, тобто до 09.02.2011 року. (а.с. 15, 16)

Згідно із наказом № 95/215-а від 28.09.2012 року, у зв'язку з реорганізацією державного вищого навчального закладу «ОМУ РП ім. О.Соляника» шляхом приєднання у відокремлений структурний підрозділ Керченського державного морського технологічного університету, ОСОБА_3 було звільнено з посади завідуючого заочним відділенням 30.09.2012 року, що підтверджується копією наказу. (а.с.26-29)

Наказом № 95/215-б від 28.09.2012 року було продовжено трудові відносини позивача з структурним підрозділом державного вищого навчального закладу «ОМУ РП ім. О.Соляника Керченського державного морського технологічного університету» на тій же посаді. (а.с.30-34).

Наказом № 95/20 від 25.01.2016 року ОСОБА_3 звільнено 08.02.2016 року у зв'язку закінченням строку дії контракту, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпПУ, підписано виконуючим обов'язки начальника училища - ОСОБА_5, що підтверджується копією наказу. (а.с. 17)

Доводи апеляційної скарги про те, що наказ №95/20 від 25.01.2016 року про його звільнення видано не уповноваженою особою - в.о. начальника училища ОСОБА_5 є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до 4.3 Статуту (а.с. 39), одним із повноважень начальника училища є приймання на роботу та звільнення з роботи працівників.

Відповідно до п. 9 розділу 5 контракту № І-200 від 13.11.2015 року (а.с. 60-66), керівник має право делегувати відповідно до статуту вищого навчального закладу частину свої повноважень своїм заступникам та керівникам структурних підрозділів.

Згідно наказу № 95/271 від 21.12.2015 року виконуючим обов'язки начальника училища на час відпустки ОСОБА_6, призначено заступника начальника училища з навчальної роботи ОСОБА_5 (а.с. 67).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про видання оспорюваного наказу посадовою особою в межах делегованих їй повноважень.

Посилання апелянта на те, що трудові правовідносини між сторонами грунтуються на безстроковому трудовому договорі не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КзПП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно ст. 54 Закону України «Про освіту», педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ч. 2 ст. 36 КЗпПУ, підставою припинення трудового договору закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

З копії контракту, укладеного з позивачем (а.с. 49) вбачається, що його укладено 09 лютого 2010 року строком на 1 рік до 08 лютого 2011 року.

Згідно п. 6.2.1 контракту, у разі відсутності погодження сторін контракту щодо його припинення, переукладення або подовження, він продовжується на новий термін.

Таким чином дія вказаного контракту продовжувалась щороку на новий річний період, останній раз - на період з 08 лютого 2015 року по 08 лютого 2016 року.

З копії попередження про звільнення та припинення трудових відносин № 14/824 від 04.12.2015 року (а.с. 35), вбачається, що позивач заздалегідь був повідомлений про припинення трудових відносин.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

С.М.Сегеда