АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/1213/15-ц Головуючий І інстанції Островська Н.І.
Провадження: 22-ц/790/2807/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Довгаль А.П., Сащенка І.С.

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 03 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з червня 2000 року вона проживає у житловому АДРЕСА_1 (колишній № 13, кв.-1) по вул. Індустріальна в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області з дозволу ОСОБА_3, якому на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку. Інша 1/2 частина житлового будинку була фактично прийнята у спадщину після смерті його дружини - ОСОБА_4, померлої 26.02.1999 року. У 2000 році ОСОБА_3, передавши їй ключі від будинку, документи домоволодіння, виїхав з нього. Про відсутність у неї підстав для набуття права власності на житловий будинок з надвірними будівлями не знала. В звязку з відсутністю у неї належним чином оформлених правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно, вона не може повноцінно володіти та розпоряджатися житловим будинком з надвірними будівлями. Зазначає, що з 2000 року вона відкрито та безперервно користується будинком, постійно проживає у ньому, утримує домоволодіння в належному стані, виконувала в ньому неодноразово ремонт, сплачує комунальні платежі. У звязку з чим вважає, що з 2000 року по 2016 рік вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: вул. Індустріальна-16, кв.4 (колишній № 13, кв.1) в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області.

Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 03.03.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґ рунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції не вірно дійшов до висновку, що вона не може предявляти позов про визнання права власності за набувальною давністю, так як знала хто є власник майна. Однак, фактично вона знала лише хто був власником спірного житлового будинку з надвірними будівлями до 1999 року. В 1999 році колишній власник будинку помер, спадкова справа після його смерті не заведена, свідоцтва про право на спадщину не видавалося, заповіти та спадкові договори відсутні. У звязку з чим, хто став власником майна після 1999 року їй не відомо. Судом першої інстанції не вірно зроблений висновок про відсутність її добросовісного заволодіння майном. Вона не набувала майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку. Вона мала всі документи на житловий будинок, будь-яких претензій зі сторони фізичних та юридичних осіб не було, у звязку з чим вона вважала, що відсутні перешкоди у володінні та користуванні вказаним житлом, що свідчить про її добросовісність набуття вказаного житла.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положення ст. 344 ЦК та розяснень, викладених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав", вказуючи, що набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об»єктивно чужою, володілець суб»єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжується безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може пред»явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником майна.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1996 року № 30 квартира № 1 в житловому будинку № 13 по вул. Індустріальна в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 21).

Згідно технічному паспорту на житловий будинок № 1/133 від 16.11.2015 року квартира № 4 в житловому будинку № 16 по вул. Індустріальна в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області на праві часткової власності належить по 1/2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 9-11).

Відповідно до рішення виконкому Шевченківської селищної ради № 179 від 24.09.2009 року номер будинку 13, кв. 1 по вул. Індустріальна в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області змінено на номер 16, кв. 4 по вул. Індустріальна в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області (а.с. 5).

З 30.08.2012 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: вул. Дружби-50, кв.-2, с. Огурцівка, Шевченківський район, Харківська область.

Згідно будинковій книзі за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрованих не значиться, в тому числі малолітніх і неповнолітніх дітей.

З акту № 22, складеного 30.10.2015 року комісією у складі депутата Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області та сусідів, вбачається, що ОСОБА_1 зі своєю сімєю з 2000 року проживає за адресою: вул. Індустріальна-13/1, с. Огурцівка, та сплачує комунальні послуги за квартиру.

19.11.1998 року помер ОСОБА_3 у с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області.

26.02.1999 року померла ОСОБА_4 у с. Самарське Шевченківського району Харківської області.

Спадкоємцями після смертіі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно інформаційним довідкам зі спадкового реєстру спадкових справ, заповітів, спадкових договорів після смерті ОСОБА_3 спадкову справу не заведено, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, заповіти та спадкові договори відсутні (а.с. 39, 40).

Доводи апелянта про те, що вона фактично знала хто був власником спірного житлового будинку з надвірними будівлями до 1999 року, а в 1999 році колишній власник будинку помер, спадкова справа після його смерті не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалося, заповіти та спадкові договори були відсутні, у звязку з чим вона вважає себе добросовісним набувачем є безпідставними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 9.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 ст. 344 ЦК України).

Таким чином, визнання права власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах. При цьому вона не знала і не могла знати про те, що вона володіє чужою річчю, інакше кажучи, не знала про обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю і які не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна .

З матеріалів справи вбачається, і даний факт не спростовується поясненнями ОСОБА_1, що вона знала власника житлового АДРЕСА_1 по вул. Індустріальна в с. Огурцівка Шевченківського району Харківської області і почала мешкати в вказаному будинку з його дозволу.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном на волею власника і завжди знала, хто є її власником. Добросовісність ОСОБА_1 на зазначений нею, як початковий момент заволодіння вищевказаним житлом була відсутня .

Посилання в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не вірно зроблений висновок про відсутність її добросовісного заволодіння майном, так як вона набувала спірне майно не злочинним шляхом майно чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку є помилковим. Оскільки, добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з положень з ст.ст. 3, 4, 10, 11, 16, 27, 31, 179 ЦПК України, право визначати предмет і підстави позову та спосіб захисту порушеного права - належить позивачеві.

Cуд першої інстанції вірно встановив юридичну природу спірних правовідносин, повно та всебічно зясував обставини справи, дослідив усі надані докази.

У справі відсутні докази того, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, відповідно, відсутні підстави для застосування ст. 344 ЦК України.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді