Справа № 186/1520/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулися до Першотравенського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння від ОСОБА_4

Позивачі прохали суд витребувати у ОСОБА_3 належне їм майно, а саме на користь ОСОБА_1: холодильник «Samsung», вартістю 4600,00 гривень; планшет «Assistiant» вартістю 1995,00 гривень; планшет «Lenovo» вартістю 1400,00 гривень; м'який куток «Міраж» вартістю 3700,00 гривень;надувний весловий човен, тип Н1, прогулянковий, вартістю 2300,00 гривень та на користь ОСОБА_2 - посвідчення водія на його ім'я.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що в 2014 році ОСОБА_1 надала у тимчасове користування ОСОБА_3 холодильник «Samsung», вартістю 4600,00 гривень; планшет «Assistiant» вартістю 1995,00 гривень; планшет «Lenovo» вартістю 1400,00 гривень; м'який куток «Міраж» вартістю 3700,00 гривень;надувний весловий човен, тип Н1, прогулянковий, вартістю 2300,00 гривень. Всі зазначені вище речі ОСОБА_1 придбала за власні кошти і передала в тимчасове користування відповідачу, яка на той час перебувала у шлюбі з її сином ОСОБА_2.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 всі передані їй в тимчасове користування речі залишила собі та не бажає їх повертати власнику, продовжує вільно ними користуватися.

Також відповідач безпідставно вилучила у ОСОБА_2 посвідчення водія і не бажає повертати його власнику. Своїми діями ОСОБА_3 навмисно створює своєму колишньому чоловіку, ОСОБА_2, перепони в користуванні посвідченням водія.

В ході судового розгляду позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та прохали суд їх задовольнити.

Крім того ОСОБА_1 пояснила, що всі речі, які вона прохає витребувати від ОСОБА_3 були придбані нею ще до знайомства сина з відповідачкою, а саме м'який куток вона придбала в 2008 році; човен в 2010 році; холодильник в 2013 році. Дані речі були передані її сину в користування, та відповідач могла ними користуватися лише в час коли вона проживала разом з її сином, до того часу поки вони самі не придбають собі нові речі. Два планшети вона придбала сину, як подарунок на день його народження. В гарантійних талонах на планшети стоїть розпис її сина ОСОБА_2, так як вони разом ходили до магазину, син вибирав планшет, а вона сплачувала за нього гроші, бо сама не розуміється на електронній техніці. Вона подарувала сину планшети, а син прийняв їх. Також повідомила суд, що речі нею були придбані за сімейні кошти, так як вона знаходиться в шлюбі з ОСОБА_5

ОСОБА_2 підтвердив суду, що коли його батьки передавали йому речі в користування, то оговорювали, що вони можуть з ОСОБА_3 користуватися наданими речами лише поки проживають разом, але він про це позивачку не повідомляв. Речі батьки передавали їм добровільно. Він взагалі не претендує на ті речі які зазначені ОСОБА_1 в позовній заяві. Він бажає лише отримати від відповідачки водійське посвідчення на його ім'я, яке та йому не повернула. Посвідчення зберігалося в папці, а потім зникло. У зв'язку із зникненням посвідчення він звертався до міліції, але йому сказали, що він повинен звертатися до суду. Крім того доповнив, що позивачка первинно не чинила йому перешкод, коли він забирав свої речі з її квартири. Човен, який зберігався в квартирі ОСОБА_3 вона викинула в під'їзд, а потім повідомила його про те що човен викрали. Він особисто човен з під'їзду не забирав.

Відповідач ОСОБА_3 під час судового розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнала частково та пояснила, що дійсно їй позивачкою було надано м'який куток «Міраж», який на той час вже побував у використанні,та який на даний час знаходиться у неї в квартирі. На даний куток вона ніяких прав не має та згодна, щоб ОСОБА_1 його забрала. Відносно інших речей відповідач пояснила, що планшети були придбані нею з ОСОБА_2 в той час коли вони проживали однією сім'єю. Один планшет вони були змушені купити в якості електронної книги для її доньки, так як в школі не було видано підручник з біології, інший планшет був придбаний в той час як вона знаходилася в лікарні, для того щоб вона мала змогу дивитися художні фільми. Холодильник був придбаний позивачкою ОСОБА_1 (сплачені за нього гроші) та подарований їй на день народження. Надувний човен дійсно знаходився в її квартирі поки вона проживала спільно з ОСОБА_2, але після того як ОСОБА_2 добровільно забрав з квартири належні йому речі - DVD, два телевізори, комп'ютер, перфоратор, станки, спортінвентар, човен зник з квартири і місце його знаходження на теперішній час їй не відомо. Також їй невідоме місцезнаходження водійського посвідчення на ім'я позивача ОСОБА_2, так як вона вважала, що посвідчення з квартири забрав саме позивач, коли вивозив свої речі. Прохала суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судове засідання 11 травня 2016 року сторони не з'явилися надали суду заяви про розгляд цивільної справи за їх відсутності, за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК).

Підстави припинення права власності можна умовно поділити на дві основні групи: 1) припинення права власності з волі власника (відчуження власником свого майна; відмова власника від права власності; знищення власником свого майна); 2) примусове припинення права власності.

Випадки припинення права власності з волі власника охоплюють дві групи ситуацій.

До першої групи ситуацій належать випадки укладення власником із власної волі різних правочинів з відчуження свого майна: купівля-продаж, міна, дарування, оренда з викупом та ін. Порядок припинення права власності відчужувача і виникнення права власності у набувача в цих випадках головним чином регулюються нормами права про угоди і договори.

Друга група ситуацій - добровільна відмова власника від права власності (ст. 347 ЦК), яка має бути безумовною і не містити будь-яких застережень. Це означає, що заява про відмову від права власності не повинна містити будь-яких умов щодо такої відмови, в тому числі і вказівку на особу, на користь якої власник відмовляється від речі. У такому випадку мова може йти про відчуження власником свого майна на користь іншої особи за певним правочином.

При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором. Позов про витребування майна від особи, у незаконному володінні якої це майно перебувало, але в якої його на момент розгляду справи в суді немає, не підлягає задоволенню

Об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл. 83 ЦК.

Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин виключає можливість пред'явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки передання майна в користування особі, яка зобов'язалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно передане, але не виконує цього обов'язку, базується на умовах укладеного між сторонами договору та регулюється відповідно розд. ІІІ кн. 5 ЦКЗгідно з правилом ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред?являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що в нього є право приналежності, що може бути підтверджено правовстановлюючими документами, а також показаннями свідків і іншими письмовими доказами. Сторонами у віндикаційному позові виступають власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Під незаконним володінням варто розуміти усяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави; або правова підстава якого відпала ; або правова підстава якого недійсна.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України).

Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Так в ході судового розгляду було встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходилися в шлюбі з вересня 2014 року по 25 березня 2015 року. До моменту реєстрації шлюбу проживали однією сім'єю починаючи з кінця 2012 року.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 вивіз з квартири ОСОБА_3 належні йому речі, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до товарних чеків, наданих позивачем ОСОБА_1, 10 жовтня 2008 року ОСОБА_1 було придбано м'який куток «Міраж», вартістю 3700 гривень, який було доставлено за адресою: м.Першотравенськ, вул.Комсомольська. 55-б/13, крім того відповідно до товарного чеку від 30 вересня 2013 року ОСОБА_1 було придбано холодильник «Samsung RB-29 FESNDEF за 4600 гривень, який відповідно до пояснень позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 був придбаний саме ОСОБА_1 Холодильник та м'який куток знаходяться в користуванні відповідача ОСОБА_3 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування із чужого незаконного володіння м'якого кутка «Міраж» визнані відповідачем в повному обсязі, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині витребування із чужого незаконного володіння м'якого кутка та холодильника підлягають задоволенню. При вирішенні даного питання суд не враховує пояснення відповідача про той факт, що холодильник «Samsung RB-29 FESNDEF» був їй подарований на день народження ОСОБА_1 так як відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів з цього приводу.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині витребування у відповідача водійського посвідчення на його ім'я та вимог ОСОБА_1 про витребування надувного веслового човна, типу Н1 прогулянкового вартістю 2300 гривень, суд приходить до висновку, що дані вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що позивачами при розгляді цивільної справи не було надано доказів, що майно на яке вони претендують збереглося в натурі та на теперішній час перебуває у володіння відповідача.

Так свідок ОСОБА_5, допитаний в ході судового розгляду , пояснив, що він з дружиною ОСОБА_1 допомагали своєму сину ОСОБА_2, а саме надавали йому в користування речі: м'який куток, холодильник, надувний човен. Крім того його дружина за їх спільні кошти купила два планшети, які подарувала сину на день народження. Крім того свідок пояснив, що надувний човен зберігався в квартирі ОСОБА_3, коли син з відповідачкою посварилися, то він бачив даний човен в під'їзді разом з одягом ОСОБА_2, які туди, мабуть, викинула відповідач ОСОБА_3

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування у ОСОБА_3 планшету «Assistiant» вартістю 1995,00 гривень та планшету «Lenovo» вартістю 1400,00 гривень у зв'язку з тим, що дані речі, відповідно до пояснень позивачів та свідка, були подаровані ОСОБА_2, тобто вони на законних підставах (договір дарування) вибули з володіння позивача ОСОБА_1 та вона на теперішній час не має на них права власності ( користування). Дана позиція викладена в постанові ВСУ від 27 травня 2015 року по цивільній справі №6-7594св

У відповідність до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме на 59,31% суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат по справі (судовий збір) в сумі 288 гривень 96 копійок

Керуючись ст.ст.10,11, 209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіннят задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 м'який куток «Міраж», холодильник «Samsung RB-29 FESNDEF» на користь ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 288 (двісті вісімдесят вісім) гривень 96 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кривошея С.С.