Справа № 464/3757/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/1247/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства (ДП) «Український державний геологорозвідувальний інститут» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

6 травня 2015 року позивач звернулась до суду із позовом про стягнення в її користь з відповідача різниці в окладі за період вимушеного прогулу в розмірі 13 984,34 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах та працювала завідуючою канцелярією з 15 грудня 1976 року. На підставі наказу керівника Львівського відділення УкрДГРІ від 31 січня 2011 року №5 їй було встановлено неповний робочий тиждень з оплатою виходячи з розміру 0,2 ставки (з одним робочим днем). В подальшому, на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 3 червня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області 16 січня 2012 року, та набрало законної сили, зазначений наказ скасований. Оскільки судом було визнано незаконність застосування до всіх працівників Львівського відділення УкрДГРІ змін умов праці, передбачених наказом від 11 січня 2011 року, внаслідок яких вона працювала лише один день на тиждень замість трьох, а решту часу перебувала у вимушеному прогулі, їй неправомірно нараховувалася заробітна плата із розрахунку 0,2 ставки. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» в користь ОСОБА_4 заробітну плату за період вимушеного прогулу в сумі 13 984,34 грн. та зобов'язати «Український державний геологорозвідувальний інститут» сплатити з цієї суми обов'язкові податки та збори згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Стягнуто з Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» в користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення оскаржив відповідач ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут». Апелянт вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі. Зазначає, що позивач перебувала у трудових відносинах із Львівським відділенням Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут», структурним підрозділом Українського державного геологорозвідувального інституту, працюючи на посаді завідуючої канцелярії з виплатою 0,6 ставки. Вказує, що за скороченням штату у зв'язку з ліквідацією відділу, 2 липня 2012 року ОСОБА_4 було звільнено. Стверджує, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2012 року, ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позову, про зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату їй різниці в заробітній платі за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року. Апелянт вказує, про необхідність закриття провадження у справі, оскільки набрало законної сили рішення Личаківського районного суду, ухвалене у справі між тими ж сторонами і з тих самих підстав.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах із Львівським відділенням Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут», структурним підрозділом Українського державного геологорозвідувального інституту та працювала на посаді завідуючої канцелярії з виплатою 0,6 ставки.

Відповідно до наказу від 31 січня 2011 року №5 «Про роботу ЛВ УкрДГРІ на умовах неповного робочого дня» у зв'язку з фінансовим станом підприємства позивачу та іншим працівникам з 5 квітня 2011 року встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012 року, скасовано наказ від 31 січня 2011 року №5 «Про роботу ЛВ УкрДГРІ на умовах неповного робочого дня».

Рішенням цього ж суду від 22 серпня 2012 року та додатковим рішенням від 29 квітня 2013 року частково задоволено позов ОСОБА_4, зобов'язано Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» здійснити нарахування та виплату позивачеві заробітну плату на умовах неповного робочого тижня з виплатою 0,6 ставки заробітної плати за період з 17 січня 2012 року по 19 березня 2012 року в сумі 3 091,23 грн.

Підстави для задоволення апеляційної скарги в частині закриття провадження у справі відсутні, оскільки у даному позові предметом розгляду є нарахування та виплата на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 13 984,34 грн. Рішення суду від 22 серпня 2012 року та додатковим рішенням від 29 квітня 2013 року стосуються нарахування та виплату позивачеві заробітну плату на умовах неповного робочого тижня з виплатою 0,6 ставки заробітної плати за період з 17 січня 2012 року по 19 березня 2012 року в сумі 3 091,23 грн. Відтак, предмети позовів є відмінними, що унеможливлює закриття провадження у даній справі у зв'язку з тим, що набрали законної сили рішення, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Разом з тим, статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (ч. 1); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (ч. 3); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (ч. 4). Частиною 2 цієї статті визначено порядок виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи у випадку незаконного переведення на іншу роботу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку на підставі ст. 235 КЗпП України, суд першої інстанції не врахував, що положення зазначеної правової норми передбачають виплату середнього заробітку працівника у випадках, перелік яких передбачено цією статтею, є вичерпним і не передбачає виплати різниці в окладі в умовах неповного робочого часу при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності;колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

З відповідача не підлягають стягненню судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.88, ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст. 314 ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 13 984,34 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді