Справа № 226/215/16-ц
Провадження № 2/226/218/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.

за участю секретаря Альберті О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що з 03.07.2009р. до 31.03.2014р. перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. 21.06.2014р. уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на «Батурич». У січні 2013р. ними з відповідачем був придбаний автомобіль PEUGEOT 3008, кузов VF30U5FVAAS142135, реєстраційний номер НОМЕР_1. 27.02.2014р. спірний автомобіль був знятий відповідачем з реєстраційного обліку та проданий ОСОБА_5 за 139000 грн. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015р., яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015р., залишено без змін, договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля, укладений між відповідачем та ОСОБА_5, визнаний недійсним. Від шлюбу з відповідачем у них є дитина, ОСОБА_7, яка навчається в Інституті психолого-педагогічної освіти Бердянського державного педагогічного університету та яка є інвалідом ІІІ-ї групи з дитинства. Вказані обставини вимагають від неї постійних поїздок до м.Бердянськ для забезпечення догляду за здоровям дитини та надання необхідної допомоги. Таким чином вона має потребу у наявності автомобіля для здійснення поїздок, посвідчення водія категорії «В» у неї є. У звязку з цим просить визнати за нею право власності на автомобіль та стягнути з неї на користь відповідача 69500 грн.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та пояснила суду, що відповідач викрав у неї автомобіль, сам поїхав у МРЕВ, зробив новий техпаспорт, переоформив автомобіль. Тому вона доказала, що угода недійсна, техпаспорт був у неї. Придбавали цю машину у шлюбі. За фактом крадіжки вона у поліцію не заявляла. Розписку від 20.08.2014р. вона не памятає писала чи ні, що дає згоду на продаж автомобіля «Пежо». Вона пропонувала відповідачу 69500 грн., той обіцяв віддати автомобіль, але цього не зробив. У неї немає даних, чи перебуває на обліку зараз цей автомобіль за відповідачем.

Представник позивача підтримав доводи позивача.

Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача надав письмові заперечення, які підтримав у судовому засіданні, де вказав, що з вимогами не згоден, не надано доказів того, що позивач зверталася до відповідача про добровільний поділ майна, що порушені її права.

Крім цього, представник відповідача пояснив суду, що на даний час йому невідомо, де знаходиться автомобіль. Крім того, на депозит суду не внесена сума за автомобіль. Відповідач не погоджується отримати 69500 грн. від позивача, тому що не має доказів, що ця сума існує. Позивач не зверталася до відповідача з пропозицією поділити автомобіль шляхом визнання автомобілю за нею, а він отримає половину вартості цього автомобілю у сумі 69500 грн. З вартістю автомобіля, яка вказала позивач, згоден.

Третя особа, ОСОБА_5 до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03.07.2009р. по 11.04.2014р., шлюб зареєстрований відділом РАЦС Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис 163 та розірвано рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.03.2014р. (а.с.5-6).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САО № 580460 від 24.12.2012р., власником автомобіля PEUGEOT 3008, кузов VF30U5FVAAS142135, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі довідки-рахунку ДПІ 977235 є відповідач (а.с.4).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015р., яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015р., залишено без змін, договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля, укладений між відповідачем та ОСОБА_5, визнаний недійсним (а.с.7-11).

Позивач має посвідчення водія з відкритими категоріями В1 та В (а.с.21).

ОСОБА_8 навчається Інституті психолого-педагогічної освіти Бердянського державного педагогічного університету, яка є інвалідом ІІІ-ї групи з дитинства (а.с.22-24, 26).

Згідно довідки Територіального сервісного центру №1444 РСЦ МВС в Донецькій області від 13.04.2016р., станом на 12.04.2016р. автомобіль PEUGEOT 3008, кузов VF30U5FVAAS142135, реєстраційний номер НОМЕР_1. 27.02.2014р., зареєстрований 01.03.2014р. за ОСОБА_5, який мешкає за адресою: пров.Київський, 17, м.Димитров (а.с.33).

Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи те, що автомобіль був придбаний у період шлюбу, то вказана річ є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частках, по 1/2 частці кожному.

Згідно ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Позивач по справі вимагала стягнення з неї на користь відповідача грошової компенсації за спірне майно, але, оскільки ні позивач не внесла відповідної суми на депозитний рахунок суду, суд вважає, що доводи позивача що присудження відповідачу грошової компенсації замість частки у спірному майні, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Тобто, для присудження грошової компенсації необхідні 2 умови: згода одного подружжя на грошову компенсацію чи підстави, передбачені ст.365 ЦК України та попереднього внесення іншим з подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, частки сторін є рівними, річ неподільною, а позивач по справі попередньо не внесла грошову суму на депозитний рахунок суду. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за сторонами по 1/2 частці спірного майна, яке визнане судом спільною сумісною власністю.

До того ж, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст.71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (постанова ВСУ від 30.03.2016р. № 6-2811цс15).

На підставі ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, постанови ВСУ від 30.03.2016р. № 6-2811цс15, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати право приватної власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008 2010 року випуску, кузов VF30U5FVAAS142135, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати право приватної власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008 2010 року випуску, кузов VF30U5FVAAS142135, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 695 (шістсот девяносто пять) грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя