27.06.2016 227/2099/16-ц
27 червня 2016 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.,
при секретарі Сисенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування свого позову позивач вказав, що вона є власником ? частини квартири, яка розташована за адресою м.Білозерське, вул..50 років Жовтня, 32/55. За даною адресою, за згодою позивача, з 27.08.2010 року зареєстрований відповідач, який є сином співробітника її померлого чоловіка, фактично він не проживав у вказаній квартирі жодного дня. Відповідач не проживає в даній квартирі, комунальні послуги не оплачує, не приймає участі в утриманні квартири, чим перешкоджає у здійсненні права власності позивача на нерухоме майно. Тому позивач на підставі ст.. 391 ЦК України, просить суд усунути перешкоду у здійсненні нею права власності на квартиру за адресою: Донецька обл., м.Білозерське, вул..50 років Жовтня, 32/55, шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.
В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує і просить задовольнити його позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення. Причину своєї неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивач не заперечував.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 28.02.1994 року (а.с.10) та з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.11.2001 року (а.с.5) ? частини квартири за адресою: Донецька обл., м.Білозерське, вул..50 років Жовтня, 32/55, належить ОСОБА_1.
Місце проживання відповідача, ОСОБА_2, було зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, 27.08.2010 року, що підтверджується домовою книгою (а.с.6-7), довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради від 08.05.2016 року (а.с.9), повідомленням виконавчого комітету Білозерської міської ради №02/02-398 від 02.06.2016 року. (а.с.15).
З позовної заяви в судовому засіданні встановлено, що відповідач, ОСОБА_2, який був прописаний в квартирі не як член сімї, взагалі не мешкає в квартирі за адресою м.Білозерське, вул.50 років Жовтня, 32/55, квартирою не користується, не виконує обовязків наймача, повязані з утриманням, оплатою комунальних послуг.
Вказані обставини підтверджуються актом АОСББ «Сузірья-1» від 18.05.2016 року, з якого вбачається, що за результатами опитування сусідів будинку №32 по вул.. 50 років Жовтня м.Білозерське встановлено, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 фактично ніколи не мешкав, а є лише зареєстрованим за даною адресою (а.с.8).
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, що передбачено ст.72 ЖК України.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 не мешкає в квартирі за адресою в м.Білозерське, вул..50 років Жовтня, 32/55, з моменту його реєстрації з 27.08.2010 року за вказаною адресою.
Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.
Враховуючи викладене, керуючись правилами ЦК України, суд вважає необхідним визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл.. м.Білозерське, вул..50 років Жовтня, 32/55.
Керуючись ст.391 ЦК України, ст..ст. 213-215, 224 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька обл.. м.Білозерське, вул. 50 років Жовтня, 32/55.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в загальному порядку У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію рішення направити відповідачу, для відома.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.В. Здоровиця