Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 квітня 2014 року між сторонами укладено договір позики на суму 45 425 грн, які відповідач зобов'язувався повернути готівкою в строк до 01 червня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики позичальник власноручно склав відповідну розписку. Після настання терміну повернення грошей відповідач борг не повернув. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути із відповідача суму основного боргу - 45 425 грн, 3 499,44 грн - інфляційних виплат, 595,97 грн - три відсотка річних за період з 02 червня 2014 року по 11 грудня 2014 року, що загалом складає 49 520,41 грн, а також судові витрати 982,40 грн.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 - 50 502,81 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 квітня 2014 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_5 у позику грошові кошти у сумі 45 425,00 грн строком до 01 червня 2014 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про існування між сторонами відносин, які виникли із договору позики та правильно стягнув на користь позивача із відповідача суму боргу у гривнях в розмірі 45 425 грн, а також, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3 499,44 грн - інфляційних виплат та три відсотка річних у розмірі 595,97 грн.

Доводи касаційної скарги щодо того, що судами не вірно була розрахована сума основного боргу, сума інфляційних витрат та трьох відсотків річних в зв'язку з тим, що сума основного боргу є не 45 425,00 грн, а еквівалентна 3 950,00 доларів США, що складає 82 950,00 грн, є необґрунтованими, оскільки, виходячи із змісту розписки ОСОБА_5 від 22 квітня 2014 року, борг надавався у гривнях у сумі 45 425,00 грн. Крім того, позивачем заявлялись вимоги про стягнення суми боргу саме в гривнях та відповідно до основної суми боргу у розмірі 45 425 грн ним проведено відповідний розрахунок інфляційних виплат та трьох відсотків річних. При цьому, судом першої інстанції позов розглянуто відповідно до ст. 11 ЦПК України в межах позовних вимог та задоволено позов у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук