Справа №575/1215/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/695/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 01 березня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 01 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Вказане рішення суду представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги зазначається, що оскільки в матеріалах справи не міститься відомостей про реєстрацію спірного нерухомого майна за відповідачем, тому вказана обставина взагалі ставить під сумнів факт прийняття дарунку відповідачем.

Також наголошується на тому, що позивач помилявся щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, прав та обовязків сторін, а також правових наслідків оспорюваного договору, вважаючи, що він уклав з відповідачем договір довічного утримання, а похилий вік та слабке здоровя позивача стали причиною до пошуку шляхів забезпечити доглянуту старість, що знайшло своє вираження у зобовязанні сина утримувати його. Крім того, в апеляційній скарзі йдеться про те, що судом неповно встановлено факт обізнаності позивача зі змістом договорів дарування нерухомого майна, оскільки перш, ніж їх підписати, ним не був прочитаний текст договорів, так як нотаріус цього не пропонував зробити.

Також позивачу не були видані копії договорів дарування майна, у звязку з чим після того, як він їх отримав 17 вересня 2015 року і ознайомився з ними, то невдовзі звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача посилається і на те, що судом першої інстанції неповно враховані показання свідків, що має істотне значення для правильного вирішення справи, які в своїх показах підтвердили намір позивача отримати догляд з боку відповідача, що і спонукало його на укладання догорів дарування житлового будинку і земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, а також представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом війни 1 групи. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 24 лютого 2010 року йому встановлено першу групу інвалідності безтерміново (а.с.4, 6, 7).

28 квітня 2004 року між батьком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 були укладені нотаріально посвідчені державним нотаріусом Великописарівської державної нотаріальної контори договори дарування:

- житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Чапаєва, 12 в смт. Велика Писарівка, В-Писарівського району, Сумської області на приватизованій земельній ділянці, що складається із: одного жилого будинку деревяного з прибудовами жилою площею 42,7 кв.м, позначений на плані під літ. А,а,а-1, та надвірних будівель: сараю-літньої кухні з прибудовами Б,б,б-1, погребу Г, сараю з прибудовою В,в, душу Д, огорожі № 1-3, колонки № 4, який належить дарителю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого В-Писарівською селищною радою 31 серпня 2001 року та зареєстрованого в Охтирському БТІ 31 серпня 2001 року за реєстровим номером № 2128 (а.с.8), та

- земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,15 га для індивідуального житлового будівництва та площею 0,063 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вул. Чапаєва, 12 в смт. Велика Писарівка, В-Писарівського району, Сумської області, без зміни її цільового призначення, та належить дарителю ОСОБА_3 на підставі державного акта на землю СМ-№146824 та СМ-№146825, виданих В-Писарівською селищною радою 27 січня 2004 року та зареєстрованих в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №№ 278, 279 (а.с.9).

Як зазначено у вказаних договорах, вони підписані сторонами. Із складених у двох примірниках договорів дарування нерухомого майна один залишився на зберіганні у нотаріальній конторі, а другий екземпляр був виданий обдарованому ОСОБА_5 Також на договорі дарування житлового будинку зроблена відмітка про те, що на день відчуження будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 в шлюбі не перебував, його особа встановлена відповідно до паспорта.

Згідно з довідкою Великописарівської селищної ради Сумської області від 20 липня 2015 року за № 1769 ОСОБА_3 проживає разом з сином ОСОБА_5 та невісткою ОСОБА_8 за адресою: смт. Велика Писарівка, вул. Чапаєва, 12 (а.с.10).

ОСОБА_3, як інвалід Великої Вітчизняної війни 1 групи, 30 вересня 2015 року звертався до Ради Організації ветеранів України з приводу грубого відношення та побиття його сином ОСОБА_9 і отримав відповідь, з якої вбачається, що керівництву Великописарівського РВ УМВС України в Сумській області доручено провести профілактичну та розяснювальну роботу з ОСОБА_10 (а.с.11).

Як зазначено у довідці Великописарівського відділення поліції ГУНП в Сумській області від 04 лютого 2016 року, стосовно звернень ОСОБА_3 були прийняті рішення до 2012 року про відмову в порушенні кримінальних справ, а після 2012 року про списання матеріалів до справ канцелярії (а.с.98).

Згідно з довідкою Великописарівської центральної районної лікарні Сумської області ОСОБА_3 страждає рядом хронічних захворювань, періодично проходить курс лікування, з приводу заподіяння йому тілесних ушкоджень до лікарні не звертався (а.с.99).

10 грудня 2015 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулась в суд з даним позовом до ОСОБА_5, в якому після уточнення вимог просила визнати укладені договори дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, вважаючи, що вони були укладені позивачем помилково, так як насправді мова йшла про укладення з відповідачем ОСОБА_5 договору довічного утримання, в якому передбачався обовязок сина ОСОБА_9 доглядати за хворим та престарілим батьком ОСОБА_3, а також за хворим меншим братом, який залишився разом з батьком після смерті матері.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на необґрунтованість вимог, зокрема, на недоведеність фактів того, що на момент укладення оскаржуваних договорів дарування внутрішня воля позивача не відповідала його зовнішньому волевиявленню та мало місце хибне (помилкове) сприйняття обставин, які мали для нього істотне значення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною третьою статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16, від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, яким суд першої інстанції не дав належної оцінки, та наведених норм права можна дійти висновку, що на момент укладення спірних правочинів позивач неправильно сприймав фактичні обставини вказаних договорів, що вплинуло на його волевиявлення і він допустився помилки, так як замість укладення договору довічного утримання, на що була направлена його воля, він підписав договори дарування житлового будинку і земельної ділянки.

Зокрема, про вказане свідчить наступне.

Як вбачається з текстів оспорюваних договорів дарування, вони не тільки не були прочитані позивачем ОСОБА_3, але суть цих договорів не була йому, як і іншій стороні також, розяснена нотаріусом (а.с.8, 9), хоча позивач уже на той період мав похилий вік, так як ІНФОРМАЦІЯ_2, а договора укладались у 2004 році.

Крім того, він як інвалід першої групи згідно висновку МСЕК потребує сторонньої допомоги (а.с.6, 7), а його здоровя перебуває в незадовільному стані (а.с.63, 99).

До того ж, матеріалами справи встановлено, що не спростовано відповідачем, що позивач запросив до себе в будинок відповідача разом з його дружиною, щоб разом проживати і щоб відповідач здійснював догляд за ним і за його молодшим братом, інвалідом з дитинства, так як на той період померла їх мати, а дружина позивача.

Також колегія суддів враховує факт наявності у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваними договорами дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати у спірному будинку після укладення договорів дарування (а.с.10).

За таких обставин, коли доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, також суд постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому вказане рішення, як незаконне, необхідно скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити, отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 01 березня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 12 по вул. Чапаєва у смт. Велика Писарівка, Сумської області, укладений 28 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Великописарівської державної нотаріальної контори.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, що знаходиться у смт. Велика Писарівка, Сумської області, по вул. Чапаєва № 12, укладений 28 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Великописарівської державної нотаріальної контори.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -