Справа № 151/171/16-ц Провадження № 22-ц/772/2210/2016Головуючий в суді першої інстанції Гарник М. С.
Категорія 52 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Іващука В.А., Луценка В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: прокурора Степанюк О.П.; позивача ОСОБА_2; позивача ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю органу опіки і піклування Чечельницької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів,

В с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року неповнолітній ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5, за участю органу опіки і піклування Чечельницької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування і стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_16 року в сім'ї ОСОБА_5 і ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_17. З моменту народження і до закінчення 9-го класу дитина проживала з бабою ОСОБА_3 і дідом ОСОБА_7 у їх будинку. З 1 вересня 2015 року ОСОБА_2 навчається на денному відділенні Вищого навчального комунального закладу «Балтське педагогічне училище» Одеської області І рівня акредитації, де отримує стипендію і не знаходиться на повному державному забезпеченні. Дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні баби і діда. Батько ОСОБА_2 - відповідач по справі ОСОБА_5 з часу народження сина, проживає окремо від нього, не спілкується з ним, матеріальної та іншої допомоги не надає, хоча відповідно до мирової угоди від 07.07.2008 року гарантував надання матеріальної допомоги по 600 гр. щомісячно на утримання сина і зобов'язувався приймати участь у вихованні, спільному проведенні канікул, відпочинку з сином, а також знаходження в його сім'ї.

У 2008 році прокурор в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звертався в суд із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, який звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_7 про відібрання та повернення дитини.

Ухвалою Чечельницького районного суду від 7 липня 2008 року, яка набрала законної сили 12 липня 2008 року, прийнято відмову прокурора Чечельницького району до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2 Визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_7, згідно з якою: ОСОБА_5 не заперечує проти того, щоб його малолітній син, що народився ІНФОРМАЦІЯ_16 року ОСОБА_2 проживав з бабусею - ОСОБА_3 та дідусем ОСОБА_7 по їх місцю реєстрації, а батько ОСОБА_5 гарантував кожного місяця не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць виплату грошових коштів на утримання його малолітнього сина - ОСОБА_2, в розмірі 600 гр.; ОСОБА_3 (бабуся) та ОСОБА_7 (дідусь) гарантували, що не будуть чинити перешкод батькові приймати участь у вихованні його сина. Під «приймати участь у вихованні» слід розуміти: можливість безперешкодно бачитися з дитиною, підтримувати регулярні особисті стосунки і прямі контакти, можливість забирати дитину на осінні, зимні, весняні та літні канікули з собою на відпочинок, а також до своєї сім'ї. У випадку будь-яких безпідставних перешкод у здійснення своїх обов'язків та прав батька - ОСОБА_5 у відношенні його малолітнього сина зі сторони бабусі ОСОБА_3 та дідуся ОСОБА_7, батько залишає за собою право вирішувати подальше проживання свого сина ОСОБА_2 за собою. Справа провадженням закрита.

Зазначене судове рішення залишилося без виконання обома сторонами, у тому числі батьком ОСОБА_5, який продовжив не виконувати свій батьківський обов'язок і до цього часу. За примусовим зверненням судового рішення до виконання сторони не зверталися.

Оскільки відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, позивачі просили позбавити його батьківських прав, встановити піклування над неповнолітньою дитиною та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 600 гр. щомісячно, як уточнили у судовому засіданні позивачі.

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів і встановлення піклування, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів і встановлення піклування та стягнути судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору.

Вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки судом не з'ясовані обставини, які мають істотне значення для справи.

У судовому засіданні позивач і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 просить задовольнити апеляційну скаргу його баби і, скасувавши рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги його і баби, позбавивши батька батьківських прав, оскільки той являється його батьком лише на папері і він вважає, що краще жити взагалі без батька, аніж з таким.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надіслав поштою письмові заперечення на апеляційну скаргу і клопотання про розгляд справи у його відсутності. Просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_3, а рішення суду залишити без змін.

Представник органу опіки і піклування, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення на апеляційну скаргу і просив в її задоволенні відмовити, а справу слухати без його участі.

Прокурор вважає, що рішення суду є незаконним і несправедливим, направленим не на захист дитини, позбавленої батьківського піклування і утримання, тому просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи і матеріали цивільної архівної справи за позовом Прокурора в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав (№ 2-77/08), заслухавши пояснення, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_16 року в сім'ї ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане Чечельницьким відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області 16 травня 2001 року, де батьком записаний ОСОБА_5 (а. с. 5).

Мати дитини - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_17 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане 3 травня 2001 року виконавчим комітетом Рогізківської сільської ради Чечельницького району Вінницької області - а. с. 13).

ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_18 року і її батьками являлися: батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, виданого Рогізківською сільською радою Чечельницького району - а. с. 7).

Позивач по справі ОСОБА_3 являється рідною бабою позивача - неповнолітньої дитини ОСОБА_2.

Із довідок, виданих виконавчим комітетом Рогізківської сільської ради № 107 від 28.01.2016 року і № 133 від 18.02.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 навчається в м. Балта, під час канікул і на вихідні дні проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації, проживав тут із народження і його сім'я складається із бабки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 і дідуся ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 10, 11).

ОСОБА_2 з 2006 року по 2015 рік навчався у комунальному закладі «Рогізківська СЗШ І-П ступенів» і його вихованням займалися бабуся і дідусь, що підтверджено довідкою № 6 виданою 12.02.2016 року Комунальним закладом «Рогізківська середня загальноосвітня школа І-П ступенів» (а. с. 9).

Згідно довідки № 68 виданої 12 лютого 2016 року Вищим комунальним закладом «Балтське педагогічне училище» Одеської області, ОСОБА_2 являється студентом І курсу (наказ про зарахування № 191 від 07.08.2015 року) денного відділення Вищого навчального комунального закладу «Балтське педагогічне училище» Одеської області І рівня акредитації. Навчається на державній формі з 01.09.2015 року. Стипендію отримує і не знаходиться на повному державному забезпеченні. При вступі в училище ОСОБА_2 супроводжували бабуся і дідусь, які опікуються його вихованням, відвідують батьківські збори, підтримують зв'язок з куратором групи. Строк закінчення навчального закладу - 30 червня 2019 року (а. с. 8).

Судом встановлено, що дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні баби і діда. Батько ОСОБА_2 - відповідач по справі ОСОБА_5 з часу народження сина, проживає окремо від нього, не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні дитини.

Виконавчий комітет Рогізківської сільської ради Чечельницького району, розглянувши 4 травня 2006 року заяву ОСОБА_3 про призначення її опікуном малолітнього онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, врахувавши акти обстеження та рекомендації опікунської ради і відзначивши, що над дитиною необхідно встановити опіку, оскільки мати померла, а батько більше 6-ти місяців та і з часу народження з дитиною не проживає і без поважних причин не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не виявляє до неї батьківської уваги й турботи, прийняв рішення № 20, яким встановив опіку над малолітньою дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 і призначив опікуном бабку ОСОБА_3 на період проживання дитини з нею.

У 2008 році прокурор в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5 про позбавлення його батьківських прав. Відповідач ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_7 про відібрання та повернення дитини.

Ухвалою Чечельницького районного суду від 7 липня 2008 року, яка набрала законної сили 12 липня 2008 року, прийнято відмову прокурора Чечельницького району до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_2 Визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_7, згідно з якою: ОСОБА_5 не заперечує проти того, щоб його малолітній син, що народився ІНФОРМАЦІЯ_16 року ОСОБА_2 проживав з бабусею ОСОБА_3 та дідусем ОСОБА_7 по їх місцю реєстрації, а батько ОСОБА_5 гарантував кожного місяця не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць виплату грошових коштів на утримання його малолітнього сина - ОСОБА_2, в розмірі 600 гр.; ОСОБА_3 (бабуся) та ОСОБА_7 (дідусь) гарантували, що не будуть чинити перешкод батькові приймати участь у вихованні його сина. Під «приймати участь у вихованні» слід розуміти: можливість безперешкодно бачитися з дитиною, підтримувати регулярні особисті стосунки і прямі контакти, можливість забирати дитину на осінні, зимові, весняні та літні канікули з собою на відпочинок, а також до своєї сім'ї. У випадку будь-яких безпідставних перешкод у здійсненні своїх обов'язків та прав батька - ОСОБА_5 у відношенні його малолітнього сина зі сторони бабусі ОСОБА_3 та дідуся ОСОБА_7, батько залишає за собою право вирішувати подальше проживання свого сина ОСОБА_2 за собою. Справа провадженням закрита (а. с. 12).

Дане судове рішення залишилося без виконання обома сторонами, у тому числі батьком ОСОБА_5, який продовжив не виконувати свій батьківський обов'язок і судове рішення по цей день. За примусовим виконанням судового рішення до виконання батько не звертався.

Маньківська сільська рада Бершадського району 22 квітня 2016 року видала довідку про те, що ОСОБА_5 фактично зареєстрований і проживає в АДРЕСА_2 та має двох малолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8. До складу його сім'ї також входить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 50).

За місцем проживання відповідач характеризується позитивно, алкоголем не зловживає, не курить, адміністративних правопорушень не вчиняв, про що свідчить довідка-характеристика з місця проживання, видана Маньківською сільською радою 22.04.2016 року за № 39 (а. с. 51).

Із довідок Маньківської сільської ради № 566 і № 567 від 30 березня 2016 року вбачається, що зі слів відповідача ОСОБА_5 він на даний час тимчасово ніде не працює та відомостями щодо підтвердження його участі в житті, вихованні та утриманні сина ОСОБА_2, сільська рада не володіє (а. с. 36).

Комісія з питань захисту дитини прийняла рішення № 3 протоколу № 7 про те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 є недоцільним.

На підставі цього рішення орган опіки і піклування Чечельницької районної державної адміністрації надав висновок, яким вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, жителя АДРЕСА_3 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 в зв'язку з тим, що ОСОБА_5 хоче займатися вихованням свого сина, підтримувати його матеріально та морально, бажає виконувати свої батьківські обов'язки, але зі слів батька бабуся і дідусь не бажають, аби батько спілкувався з сином, перешкоджають спілкуванню та налаштовують ОСОБА_2 проти нього; він пробував надавати матеріальну допомогу, але її йому повертали; він хоче налагодити відносини зі своїм неповнолітнім сином і допомагати йому. Згідно виданої Маньківською сільською радою довідки-характеристики, ОСОБА_5 проявив себе виключно з позитивного боку; конфліктних ситуацій та скарг від сусідів за весь його проживання не надходило. ОСОБА_5 виховує ще дві доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_10 і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_11. Син ОСОБА_2 також зареєстрований біля батька ОСОБА_5

Врахувавши такі дані Чечельницька РДА прийшла до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 в зв'язку з тим, що він не відмовляється виконувати свої батьківські обов'язки по відношенню до сина та бажає приймати участь у його вихованні (а. с. 47-48, 49).

Судом беззаперечно встановлено що ОСОБА_2 ніколи не проживав разом із батьком у с. Крушинівці Бершадського району.

Служба у справах дітей Чечельницької районної державної адміністрації надала висновок про те, що ОСОБА_3 може бути потенційним опікуном, піклувальником (а. с. 27).

Відповідно до статі 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема: особа, в сім'ї якої проживає дитина, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Дитина - ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_16 року, тобто на час звернення до суду із даним позовом у лютому 2016 року, він уже мав повних 14 років.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Стаття 150 СК України визначає перелік обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, якими зокрема є: виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка дитини до самостійного життя та інші.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 181 СК України зазначає способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, які визначаються за домовленістю між батьками: той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За правилами статі 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15-16 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У абзаці 2 п. 18 зазначеної постанови роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позивачі, подавши позов про позбавлення батьківських прав батька дитини ОСОБА_5 із підстав передбачених пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України мають довести, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина та свідомо нехтує своїм батьківським обов'язком. А відповідач у свою чергу має довести, що він належним чином виконує свій батьківський обов'язок.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини.

Із зазначених норм матеріального права та роз'яснень слідує, що лише винна поведінка відповідача може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є результатом свідомої поведінки відповідача та допускається лише, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях відповідача.

В залежності від конкретних обставин у сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків, зокрема, бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування тощо.

Таким попередженням по даній справі являється звернення 11 лютого 2008 року прокурора Чечельницького району в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав (а. с. 81).

Заперечуючи позов, ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 і ОСОБА_7 про відібрання дитини (а. с. 83-85).

В ході судового розгляду спору сторони дійшли згоди про укладення мирової угоди, за умовами якої ОСОБА_5 не заперечує проти того, щоб його малолітній син проживав з бабусею та дідусем по місцю їх реєстрації; батько ОСОБА_5 гарантує кожного місяця не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць виплату грошових коштів на утримання його малолітнього сина в розмірі 600 гр.; бабуся ОСОБА_3 і дідусь ОСОБА_7 гарантують, що не будуть чинити перешкод батькові приймати участь у вихованні його сина. Під «приймати участь у вихованні» слід розуміти: можливість безперешкодно бачитися з дитиною; підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів; можливість забирати дитину на осінні, зимові, весняні та літну канікули з собою на відпочинок, а також до своєї сім'ї. У випадку будь-яких безпідставних перешкод у здійсненні своїх обов'язків та прав як батька - ОСОБА_5 у відношенні його малолітнього сина за сторони бабусі та дідусі, батько залишає за собою право вирішувати подальше проживання свого сина за собою (а. с. 86).

Така мирова угода була визнана судом, про що постановлена ухвала Чечельницького районного суду від 7 липня 2008 року, яка набрала законної сили 12 липня 2008 року (а. с. 12, 87-91).

Відповідач, не зважаючи на підписаний і ним такий зміст мирової угоди, не прийняв жодних мір, оскільки протилежне він не довів у судовому засіданні згідно вимог статей 10, 60 ЦПК України, для зміни своєї батьківської поведінки щодо сина в кращу сторону. Він не здійснював виплату грошових коштів на утримання сина, не бачився із дитиною, не підтримував регулярних особистих стосунків і прямих контактів із дитиною, не проводив із дитиною час в період всіх шкільних канікул.

За все життя позивача ОСОБА_2, а це понад 15 років, батько спілкувався із сином особисто чотири рази і кілька раз по телефону.

Мотивом не виконання своїх батьківських обов'язків відповідач зазначив чинення перешкод позивачем ОСОБА_3 - бабою і дідом ОСОБА_7

Проте, відповідач не зазначив і не надав доказів на підтвердження таких фактів, а також не надав доказів того, що він як батько, який бажає виховувати та ростити свого сина і виконувати інші батьківські обов'язки, звертався до органів опіки та піклування і до суду із вимогами про усунення таких перешкод та вирішення спору щодо його участі як батька у вихованні своєї рідної дитини.

Заперечуючи позов ОСОБА_5 зазначає, що він бажає займатися вихованням свого сина, підтримувати його матеріально і морально, виконувати свої батьківські обов'язки, проте будь-яких доказів того, що це бажання він втілював у життя, реалізовував його та приймав для цього визначені сімейним законодавством України міри, він не надав.

При цьому враховується зміст пункту 4 визнаної у 2008 році судовим рішенням мирової угоди, відповідно до якого батько ОСОБА_5 залишив за собою право вирішити подальше проживання сина, у випадку чинення перешкод бабою і дідом у здійсненні ним своїх батьківських обов'язків та прав як батька у відношенні до свого сина ОСОБА_11.

В подальшому, як пояснив відповідач, баба і дід чинили йому перешкоди у здійсненні своїх обов'язків і прав, проте він свідомо не скористався закріпленим законом і цим судовим рішенням своїм правом на вирішення подальшого проживання сина ОСОБА_11, ніяким чином його не вирішував, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов'язків і прав, а також не звертався до відповідних органів за захистом свого порушеного бабою і дідом батьківського права на участь у вихованні дитини.

Відповідач у судовому засіданні суду першої інстанції 10 травня 2016 року пояснив, що він згоден з тим, що не займався вихованням своєї дитини і визнає в цьому свою вину, проте не відмовляється від сина.

Позивачі у своїй заяві, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, просили саме з цих підстав позбавити його батьківських прав.

Ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дитину, в чому воно б не виражалося.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач від народження сина, окремо проживав від нього і не виконував своїх батьківських обов'язків по його вихованню протягом 15 років.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

За правилами частини 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наданий по справі висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно його неповнолітнього сина, суд вважає недостатньо обґрунтованим, оскільки є однобічним, винесеним з урахуванням інтересів лише батька, взагалі не містить жодних даних, що стосуються життя дитини, та, відповідно, суперечить інтересам дитини.

При наданні такого висновку орган опіки і піклування жодним словом не обмовився, не перевірив, не з'ясував і не встановив, не дивлячись на те, що законом зобов'язаний до цього, про саму дитину - де хлопчик виховується, де проживає, як та за що він живе, хто його навчає та виховує і веде по життєвій дорозі.

Таким чином, по справі достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_5, являючись батьком неповнолітнього ОСОБА_2, не виконує батьківського обов'язку щодо піклування про здоров'я дитини, духовний та моральний розвиток і взагалі не цікавиться життям сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується із сином, навіть по телефону; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Колегія суддів з урахуванням всіх встановлених обставин та зібраних по справі доказів, оцінених в сукупності за правилами ст. 212 ЦПК України, із застосуванням вищезазначених норм сімейного права, прийшла до висновку, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та що відповідач проти позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітнього сина, проте, не вчинив жодних позитивних дій, незважаючи на попередження у вигляді звернення з аналогічним позовом до суду іще у 2008 році, його поведінка являється винною, оскільки встановлено свідоме й навмисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до сина ОСОБА_11 протягом досить тривалого часу - п'ятнадцяти років, що являється підставою для задоволення заявлених вимог про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частини 4 статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Відповідно до частини 4 статті 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

По справі встановлено, що неповнолітня дитина ОСОБА_2 не може бути переданий другому із батьків - його матері, оскільки вона померла, тому переважне право на передання дитини мають батьки матері - баба і дід дитини, з якими він проживав все своє життя і продовжує проживати разом з ними під час канікул і вихідних днів (а. с. 10). Заяву про передачу їй неповнолітнього ОСОБА_2 подала його баба - ОСОБА_3, яка може бути піклувальником з урахуванням висновку Служби у справах дітей Чечельницької районної державної адміністрації (а. с. 27-28).

Враховуючи вимоги частини 4 статті 60 ЦК України в тій частині, що суд призначає піклувальника за поданням органу опіки і піклування, а по даній справі такого подання до суду не надано, та орган опіки і піклування такого подання до суду не бажає надавати, оскільки вважає недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав; враховуючи висновок Служби у справах дітей Чечельницької райдержадміністрації, що ОСОБА_3 може бути піклувальником; враховуючи, що дитина досить тривалий час фактично (юридично він є, але не діючий - батько) не має законного представника, якого потребує негайно, оскільки на виконання вимог статті 69 ЦК України піклувальник зобов'язаний дбати про створення для дитини необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток, зобов'язаний надавати згоду на вчинення правочинів відповідно до статті 32 цього Кодексу, зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних справ та інтересів підопічного, чого не виконує батько неповнолітнього - відповідач по справі; та виходячи із вимог діючого у всьому світі законодавства, прийнятого в захист інтересів дитини, які першочерговим завданням вважають саме захист інтересів дитини, колегія суддів вважає можливим і необхідним призначити неповнолітньому ОСОБА_2 піклувальника - його бабу ОСОБА_3, задовольнивши її позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

При подачі позову про позбавлення батьківських прав відповідача позивачі одночасно заявили вимогу про стягнення аліментів з відповідача, уточнивши у судовому засіданні розмір аліментів - по 600 гр. щомісячно.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд зобов'язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині 1 статті 182 СК України: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

По справі встановлено, що відповідач має нормальний стан здоров'я; фізично здоровий, має вік 40 років, у Центрі зайнятості не перебуває на обліку і на даний час постійного місця роботи не має; являється батьком двох неповнолітніх дітей, які знаходяться у нього на утриманні.

Неповнолітній ОСОБА_2 має задовільний стан здоров'я, не працює і самостійного заробітку немає, оскільки з 1 вересня 2015 року навчається на денному відділенні Вищого навчального закладу «Балтське педагогічне училище» на державній формі та отримує стипендію, являється напівсиротою, оскільки його мати померла при його народженні, перебуває на утриманні діда і баби, яка з 2006 року являлася його опікуном.

Таким чином врахувавши всі ці обставини: стан здоров'я дитини, його матеріальне становище; те, що хлопчик має вік 15 років, не має власного заробітку чи доходу, навчається в училищі, знаходиться на утриманні діда і баби, оскільки мати його померла при його народженні, а також нормальний стан здоров'я відповідача, його матеріальне і сімейне становище, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей і не заперечив проти розміру аліментів в 600 гр., суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гр. в місяць.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

З огляду на вищевикладене і невідповідність висновків суду про відсутність навмисних винних дій ОСОБА_2 по ухиленню від виконання свої батьківських обов'язків, встановленим судом обставинам, рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 88 ЦПК України, зокрема ч. 1 зазначеної статті встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Частиною 1 ст. 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

При подачі позову позивач сплатила 551,20 гр. (а. с. 1), оплативши позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів; при подачі апеляційної скарги сплатила 606,32 гр., виходячи саме із таких позовних вимог, разом нею сплачено 1 157,52 гр.

Ці позовні вимоги підлягають до задоволення, тому судовий збір, сплачений позивачем підлягає стягненню на її користь із відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного і керуючись ст. 19, 141, 150, 155, 164, 165, 166, 167, 180, 181, 182, 184 СК України, ст. 10, 60, 79, 88, 212, 307, 309, 313-314, 316, 367 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю органу опіки і піклування Чечельницької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування і стягнення аліментів, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, жителя АДРЕСА_4, батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_14.

Призначити піклувальником неповнолітнього ОСОБА_2 його бабу ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12, уродженця с. Тартак Чечельницького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_4, тимчасово не працюючого, на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_14, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гр. щомісячно, починаючи з 23 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення розміру аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 157,52 гр. (одна тисяча сто п'ятдесят сім гр. 52 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.А. Іващук

/підпис/ В.В. Луценко

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська