АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1171/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53,54,55 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, третя особа: Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_6 предявила позов до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення про поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що працювала з 2013 року на посаді начальника сектору обліку основних засобів, необоротних актів та капітальних інвестицій. Наказом № 1 від 04.01.2016 року звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнена незаконно, просила поновити її на роботі і стягнути заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Концерн радіомовлення, радіозвязку та телебачення просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Оскаржуване рішення районного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Постановлюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка звільнена з роботи незаконно, поскільки профспілковий орган не дав згоди на звільнення її з роботи.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою і третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою , на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої і третьої статті 492 КЗпП колегія суддів дійшла висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 про наступне вивільнення була попереджена в установлені законом строки, одночасно з попередженням запропоновано вакантні посади, але згода на переведення не дала. Не оспорює даного факту і сама позивачка в позовній заяві.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ( крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу спілкового представника) первинною профспілкової організації, членом якої є працівник.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Рішення виборчого органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового працівника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено вкладником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника ( частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Відповідно до ст. 431 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; звільнення з підприємства, установи, організації, не немає первинної профспілкової організації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.1999 року № 1045-ХІV (далі Закону № 1045-ХІV) - первинна організація профспілки це добровільне обєднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечує себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі, а профспілковий представник керівник профспілки, її організації, обєднання профспілок, профспілкового органу, профорганізатор або інша особа, уповноважена на представництво статутом або відповідним рішенням профспілкового органу.

Судом встановлено, що в Концерні діє первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення ( виписка із ЄДР від 17.01.2015 року) (а/с 101), яка входить до Обєднаної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозвязку і телебачення (виписка із ЄДР від 02.04.2015 року) (а/с 103). Між даними профспілковими органами і Концерном РРТ було укладено колективний договір на 2014-2016 роки, який був затверджений 23.04.2014 року.

Позивачка по справі не є членом даної первинної профспілкової організації, а тому власник або уповноважений орган не зверталися із поданням на згоду звільнення із роботи позивачки.

На даний час існує професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення, яка заснована 12 березня 2015 року і легалізована 16 квітня 2015 року. В даній професійній спілці існує Статут.

Відповідно до ст. 22 Статуту рішення про прийняття до ПС Концерну РРТ нових членів приймається профспілковим комітетом.

В матеріалах справи відсутнє рішення профспілкового комітету про прийняття позивачки до даної профспілки. Лист профспілки від 24.04.2015 року із інформацією про те, що позивачка є членом даної профспілки не може замінити рішення профспілкового комітету.

Відповідно до ст. 1 Статуту сферою діяльності ПС Концерну РРТ є галузевою.

На підприємстві відсутня первинна профспілкова організація ( профспілковий представник) професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення.

Подання місцевого суду про дачу згоди на звільнення позивачки буде розглянуто профспілковим комітетом Професійної спілки КРРТ і 04.03.2016 року в дачі згоди на звільнення було відмовлено.

Рішення профспілкового комітету не містить власне правове обґрунтування такої відмови. Рішення не відповідає нормам трудового законодавства, фактичним обставинам і підставам звільнення працівника його діловим і професійним якостям.

В рішенні профспілкового комітету вказані норми законодавства України, судова практики і рішення фактично відповідає позовній заяві позивачки.

Посилання в рішенні профспілкового комітету на колективний договір також не обґрунтоване. Вказаний профспілковий комітет не є стороною даного колективного договору. Адміністрацією виконані всі зобовязання передбачені розділом 3 колективного договору.

Адміністрацією Концерну РРТ було проведено консультації із первинною профспілковою організацією щодо скорочень в Концерні, про що свідчить протокол № 11 від 02 квітня 2015 року . Тому не заслуговує уваги і посилання у відмові дачі згоди на звільнення на не проведення таких консультацій.

Із позивачки на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені і документально підтверджені відповідачем по справі, а саме судовий збір в сумі 2 425 грн. 28 коп.

За таких обставин позов про поновлення ОСОБА_6 на роботі не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення задоволити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь Концерну радіомовлення, радіозвязку та телебачення судові витрати 2 425 грн. 28 коп.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :