Справа № 546/553/15-ц
Номер провадження 2/546/18/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Беркути Л.Г.

при секретарях Захарченко Л.Я., Капустян О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Альфа - ОСОБА_3» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вищевказаних договорів відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1601/1007/88-298 від 02 жовтня 2007 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов кредитного договору № 1601/1007/88-298, укладеного 02 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1, банк зобовязується надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 40000,00 грн, а ОСОБА_1 зобовязується повернути наданий кредит сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 40000,00 грн.

Відповідач своїх зобовязань належним чином не виконав, у результаті чого станом на 01 травня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом у сумі - 23283,22 грн., за відсотками 7795,95 грн.

Станом на 01 травня 2015 року розмір неустойки становить пеня 11870,78 грн., з урахуванням норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, пеня за останні 12 місяців складає 9490,28 грн.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 02 жовтня 2007 року АКБ «ТАС Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та фізична особа ОСОБА_2 уклали договір поруки № 1601/1007/88-298.

Відповідно до умов договору відповідачка ОСОБА_2, як поручитель поручається за виконання ОСОБА_1 обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому, відповідачі відповідають перед позивачем за невиконання обовязків за договором, як солідарні боржники.

У разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування ним, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання з поверненням кредиту за кредитним договором.

У звязку з вищезазначеним позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість - 40569,45 грн., а саме: 23283,22 грн за кредитом, 7795,95 грн за відсотками, 9490,28 грн. пеня, а також витрати по сплаті судового збору 405,69 грн.

В судове засідання представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі /а.с. 30/.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що ні ПАТ «Сведбанк», ні ПАТ «Дельта Банк», ні ОСОБА_3» не повідомив його про факт відступлення права вимоги за кредитним договором, йому не надано доказів переходу права вимоги, а також на те, що позивач достроково змінив термін виконання зобовязання за кредитним договором та задовольнив свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з майнового поручителя за кредитним договором ОСОБА_4, заявив клопотання про застосування строку позовної давності /а.с.46-47, 167-168/.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надавши заперечення, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не повідомив їй про факт відступлення права вимоги за кредитним договором, їй не надано доказів переходу права вимоги, а також те, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк змінив строк виконання основного зобовязання, а тому мав право у відповідності до с. 559 ЦК України, предявити позов до поручителя протягом шести місяців з моменту спливу 37-денного строку на виконання цієї вимоги (13 січня 2013 року), але предявив позов лише 25 травня 2015 року, тобто пропустивши строк позовної давності /а.с.42-45/.

Суд, заслухавши відповідача ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1601/1007/88-298 від 02 жовтня 2007 року /а.с.5-8/.

Згідно умов даного договору ОСОБА_3 зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 40 000 грн. на строк з 02 жовтня 2007 року по 02 жовтня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,99% річних на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Згідно з п. 3.1. кредитного договору позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 4001 щомісяця, через касу банку згідно додатку № 1, що є невідємною частиною даного договору /а.с.5/.

На забезпечення виконання боржником умов кредитного договору № 1601/1007/88-298 від 02 жовтня 2007 року, між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», з однієї сторони та ОСОБА_1 (боржник) і ОСОБА_2 (поручитель) - з другої сторони укладено договір поруки №1601/1007/88-298-Р-1 від 02 жовтня 2007 року /а.с.11/.

Згідно п. 2 даного договору поруки ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність з ОСОБА_1 перед банком за виконання ним умов основного зобовязання за кредитним договором № 1601/1007/88-298 від 02 жовтня 2007 року усім належним майном та грошовими коштами.

На підставі ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2013 року у справі № 1626/1592/12, встановлено факт неналежності виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором № 1601/1007/88-298 від 02 жовтня 2007 року, у звязку з чим, позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1601/1007/88-298 від 02.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1, яка станом на 01.11.2012 року складає 25688,69 грн., та складається з заборгованості за кредитом - 23283,22 грн., по відсотках - 2337,65 грн., штраф - 67,82 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок, розташований на земельній ділянці приватної власності площею - 699 кв.м., який належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, шляхом проведення торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій /а.с.136/.

Станом на день розгляду справи, майно за рішенням суду не реалізовано, заборгованість не погашено.

Вказаним рішенням встановлено також, що між ПАТ «Сведбанк» (правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ПАТ «Дельта Банк» 25 травня 2012 року, укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

З виписки договору купівлі - продажу від 25 травня 2012 року вбачається, що продавець погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну Купівельну ціну /а.с.14/.

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» уклало з ПАТ «Альфа банк» договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами, «які продавець придбав 25 травня 2012 року у ПАТ «Сведбанк» /а.с.15-21/.

Згідно витягу з додатку № 1 до договору від 15 червня 2012 року право вимоги передано за кредитним договором № 1601/1007/88-298 від 02.10.2007 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та позичальником ОСОБА_1 /а.с.22/.

Відповідно до ст. 512 ч.1 п.1, ч.3 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором 1601/1007/88-298 від 02.10.2007 року станом на 01 травня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 40569,45 грн., що складається з заборгованості по кредиту - 23282,22 грн., заборгованості по відсотках 7795,95 грн., пеня в межах однорічного строку позовної давності) 9490,28 грн. /а.с.23/.

18 травня 2015 року позивачем направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту, що підтверджується листом від 18 травня 2015 року № 44710-102-б/б та реєстром рекомендованих почтових відправлень, що пересилаються в межах України /а.с.28,29/.

Однак, відповідачами вимогу не виконано, заборгованість не погашено.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15.

З огляду на зазначене, суд не бере до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що йому не було повідомлено про відступлення права вимоги, як на підставу невиконання своїх зобовязань, окрім того обґрунтованість та законність вимог позивача встановлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2013 року у справі № 1626/1592/12.

Крім того, твердження відповідачів, що позивач не набув право вимоги до відповідачів не заслуговують на увагу, оскільки цей факт встановлено вищезгаданим рішенням Апеляційного суду Полтавської області.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 порушив визначені статтею 526 ЦК України загальні умови виконання зобов'язання по кредитному договору № 1601/1007/88-298 від 02 жовтня 2007 року, допустивши невиконання зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування коштами.

Даний позов ПАТ «Альфа Банк» пред'явлено до суду 03 червня 2015 року, як вже було вказано вище, за умовами кредитного договору кредитні кошти надано відповідачу на строк з 02 жовтня 2007 року по 02 жовтня 2017 року, згідно графіку /а.с.7-8/, кредит підлягав поверненню щомісячними платежами.

Положеннями частин 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачами заявлено вимоги про застосування строку позовної давності /167-168/.

Згідно зі ст. 262 ЦК України , заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

За умовами кредитного договору № 1601/1007/88-298 від 02 жовтня 2007 року сторони не домовлялись про збільшення позовної давності, відтак, слід виходити з того, що до правовідносин по поверненню кредиту та сплаті процентів застосовується встановлений законом (ст.257 ЦК України) загальний строк позовної давності у три роки, до правовідносин про стягнення пені застосовується встановлений законом (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України) спеціальний строк позовної давності в один рік.

Погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом підлягало здійсненню щомісячними платежами.

Правові висновки Верховного Суду України судову практику орієнтують на те, що за зобов'язаннями зі щомісячними платежами перебіг строку позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанови Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року в справі №6-160цс14, 19 березня 2014 року в справі № 6-20цс14, 18 червня 2014 року №6-61цс14, від 03 червня 2015 року в справі №6-31цс15).

З додатку № 1 до кредитного договору графіку погашення кредиту вбачається, що погашення повинно здійснюватися щомісячними платежами у сумі 334,00 грн. /а.с.7-8/, однак у розрахунку, наданому позивачем, заборгованість за кредитом, процентами нарахована в тому числі й поза межами строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи наведене, а також те, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2013 року у справі № 1626/1592/12 було лише визначено суму заборгованості за кредитним договором, станом на 01 листопада 2012 року, але вказана сума заборгованості не стягувалась з ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що стягненню за кредитним договором підлягає лише заборгованість у межах строку позовної давності.

Крім того, відповідно розрахунку заборгованості, наданого банком /а.с.23/ за період з 02 жовтня 2007 року по 18 червня 2012 року до сплати тіла кредиту підлягає 1987,22 грн., з червня 2012 року про квітень 2014 року по 334,00 грн. щомісяця, а за період з 01 травня 2014 року по 01 червня 2014 року вже 13614,00 грн, при цьому заборгованість з 01 червня 2014 року по 01 травня 2015 року не вказана взагалі. Такий розрахунок не відповідає умовам договору, нічим не підтверджується та не обґрунтовується. У звязку з чим, для розрахунку заборгованості по тілу кредиту в межах строку позовної давності, суд враховує графік погашення кредиту /а.с.7-8/.

З розрахунку заборгованості вбачається, що пеню нараховано в межах установленого законом однорічного строку.

Отже, зважаючи на заяву про застосування строку позовної давності, строку дії кредитного договору з 02 жовтня 2007 року по 02 жовтня 2017 року, пред'явлення до суду позову 03 червня 2015 року, погашення кредиту шляхом щомісячних платежів у сумі 334,00 грн., згідно з графіком погашення кредиту /а.с.7-8/, тощо, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту та по нарахованим і не сплаченим процентам за період з червня 2012 року по червень 2015 року, а також пеня за період з червня 2014 року по червень 2015 року, а саме:

-кредит 12358,00 грн.,

-відсотки 12358,00 грн.,

-пеня 9490,28 грн.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України (ч.3 ст. 10 ЦПК України).

Так, позивачем не надано до суду жодних доказів отримання ним права вимоги за договором поруки №1601/1007/88-298-Р-1 від 02 жовтня 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк», з однієї сторони та ОСОБА_1 (боржник) і ОСОБА_2 (поручитель) з другої. Як вже зазначалось вище, з наданого позивачем витягу з додатку № 1 до договору від 15 червня 2012 року вбачається, що право вимоги передано лише за кредитним договором № 1601/1007/88-298 від 02.10.2007 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та позичальником ОСОБА_1 /а.с.22/.

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» частково, а саме, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором 1601/1007/88-298 від 02.10.2007 року у сумі 28632,07 грн., що складається з заборгованості по кредиту - 12358,00 грн., заборгованості по відсотках 12358,00 грн., пеня 9490,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 288,04 грн. (71% від розміру задоволених вимог).

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214,215 ЦПК України, ст.ст. 262, 526, 530,610-612,1054,1055 ЦК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Стягти з ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - ОСОБА_3» (м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, Код , п/р № 0004) заборгованість по кредитному договору № 1601/1007/88-298 від 02 жовтня 2007 року у сумі 28632 (двадцять вісім тисяч шістсот тридцять дві) грн. 07 коп., яка складається з заборгованості по кредиту - 12358,00 грн., заборгованості по відсотках 12358,00 грн., пені 9490,28 грн.

Стягти з ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - ОСОБА_3» (м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, Код , п/р № 0004) - витрати по сплаті судового збору у сумі 288 (двісті вісімдесят вісім) грн. 04 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :