Справа № 212/2198/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Колочко О.В.,

секретарі судового засідання Деменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок невиконання умов попереднього договору,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок невиконання умов попереднього договору.

В забезпечення позову ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на домоволодіння за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сєченова, 3. Оскільки, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, обґрунтовуючи клопотання тим, що відповідача може продати вищевказане домоволодіння.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо неприйняття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову, але в клопотанні вони відсутні, як і будь-які докази необхідності забезпечення позову, що унеможливлює накладення арешту на будинок.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року за №9, ухвала про забезпечення позову поставляється в порядку, визначеному ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановлені ухвали.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року за №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження свої вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, на момент постановлення ухвали про накладення арешту, позивачем не надано документів на підтвердження, що будинок 3 по вул.. Сєченова в м. Кривий Ріг належить на праві власності відповідачу, та не встановлено в чому полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову і чим це підтверджується.

Згідно абз.3 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи викладене, заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, підлягає поверненню заявникові без розгляду, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених ст.151 ЦПК України, а саме: позивач не надала будь-яких відомостей про майно, на яке вона просить накласти арешт, в якості забезпечення позову відсутні документи, що підтверджують право власності відповідача на вказане майно.

Крім того, в заяві про забезпечення позову не наведено обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, позивачем не доведено те, що вид забезпечення позову не порушуватиме права інших осіб.

Згідно ч.8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заява про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Заявник не позбавлений можливості усунувши вказані недоліки заяви про забезпечення позову, повторно звернутися до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151,152,153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Копію ухвали суду направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О. В. Колочко