Справа № 444/2418/15 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/1904/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» Гулька Н.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з указаним позовом до відповідачів та з посиланням на ст.ст. 15, 16, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України просила стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» 6 221 грн. 66 коп. суму страхового відшкодування та з відповідача ОСОБА_5 755, 07 грн. у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_6 на відшкодування майнової шкоди 6221,66 грн. суму страхового відшкодування, як власнику пошкодженого транспортного засобу .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ПАТ «НАСК «Оранта». Посилаєтся на його незаконність, необґрунтованість, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позовних вимог та просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову до ПАТ «НАСК «Оранта» відмовити.

Мотивує тим, що суд не врахував, що позивач в порушення вимог ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звертався до страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, хоча листом від 30 грудня 2013 року за №09-02-05/28930 був проінформований про те, що рішення Страховика щодо виплати ОСОБА_4 страхового відшкодування буде прийнято після надання відповідних документів, а саме: заяви адресованої ПАТ «НАСК «Оранта» на виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів, копію довідки про присвоєння ІНПП, оригінал або копію, завіреного належним чином звіту №811/12 від 22.11.2012 року про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz» д.р.н. НОМЕР_1. Враховуючи вищевикладене, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. На зазначені вимоги закону суд уваги не звернув та постановив незаконне рішення.

При розгляді справи в апеляційній станції представник особи, що подала апеляційну скаргу доводи такої підтримав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив. Вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Обставини звернення його довірительки до відповідача з якого стягнуто суму страхового відшкодування встановлені судом, тому мотиви апеляційної скарги не є обґрунтованими.

Інші учасники в судове засідання не з'явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою. Тому колегія суддів вважає, що справу можна розглянути у відсутності осіб, що не з"явились, що відповідає вимогам ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також витребувані судом апеляційної інстанції копії матеріалів стосовно страхового випадку з МТСБУ та ПАТ «НАСК «Оранта», колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

В частині відмови у задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди в сумі 755 гр. 07 коп. та моральної шкоди в сумі 5 000 грн., рішення суду не оскаржується, тому в цій частині його обґрунтованість не перевіряється судом апеляційної інстанції, що узгоджується з вимогами ч.1 ст. 303 ЦПК України.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення суми страхового відшкодування з першого відповідача - страховика за відповідним Полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних ТЗ на умовах міжнародної системи авто страхування «Зелена карта» від 16.03.2012 року, копія якого витребувана судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції врахував наступні обставини.

Транспортний засіб марки DAF, який був учасником автодорожнього зіткнення, яке трапилось 14.10.2012 року у місцевості Гребенне на паркінгу біля стоянки 110, застраховано фірмою Oranta Incorporate, вул. Жилянська 75, номер страхового полісу VA003/8696280, винним у зіткненні був визнаний ОСОБА_7, водій транспортного засобу марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом марки KOGEL, реєстраційний номер НОМЕР_3, на якого було накладено штраф, що стверджується довідкою № R-2586/12 від 18.10.2012 року, виданої Інспекцією в Томашові Любельському.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З матеріалів справи вбачається, що представниками ПАТ «НАСК «Оранта» не заперечувався факт настання страхового випадку, факт виникнення у позивача правових підстав для виплати суми страхового відшкодування на підставі зазначеного вище Полісу, як і не заперечувався визначений розмір страхового відшкодування у сумі 6 221 гр. 66 коп., що становить вартість ремонту з врахуванням фізичного зносу складових автомобіля позивача, що визначена за результатами Звіту № 811 /12 про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz» д.р.н. НОМЕР_1.

Заперечуючи висновки суду в частині задоволення позову, представник відповідача, яким оскаржене рішення суду вважає, що суд не врахував положення ст.35 зазначеного закону - відсутність заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування.

Перевіряючи обґрунтованість висновків суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів вважає такі правильними з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону , - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до положень п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 ЗУ «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК ) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

Заперечення відповідача, як на єдину підставу для невиплати суми страхового відшкодування - звернення позивачки з заявою про виплату страхового відшкодування як шкоди, завданої ДТП від 14.10.2012 року, що відбулася на території с. Гребене, Польща з посиланням на те, що на поданій позивачем копії такої заяви від 26.11.2012 року відсутні дані про отримання такої страховиком /а.с. 26 / спростовано іншими матеріалами справи та документами, що містяться у витребуваних судом апеляційної інстанції матеріалах.

Такими встановлено, що з врахуванням настання ДТП на території іншої держави - Польщі, позивачем 26.12.2012 року відповідна заява про виплату страхового відшкодування була надіслана в тому числі Моторно/транспортному/ страховому бюро України з відповідними додатками документів, що визначені законом. /а.с. 98-99/ .

За даними надісланих суду апеляційної інстанції копій матеріалів страхової справи №2419 по вказаному вище факту , убачається , що МТСБУ роз»яснивши листом від 24.01.2013 року за № 1524/8 ОСОБА_4 підстави неможливості проведення її виплати страхового відшкодування, документи скерувало першому відповідачу. в числі яких була зазначена вище заява позивача про виплату страхового відшкодування.

За змістом листа НАСК «Оранта» від 30.12. 2013 року № 09-02-05/28930, адресованого позивачу, такі отримані страховиком ще 03.12. 2012 року.

Поштове відправлення було отримане ПАТ НАСК «Оранта» 03.12.2012 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

З метою вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування, 17.05.2013 року саме НАСК «Оранта» було отримано повідомлення від страхової компанії WARTA /Польща/ про настання ДТП 14.10.2012 року за участю транспортного засобу позивачки, а також на вимогу страховика 28.05.2013 року підтверджено валідність «Зеленої карти».

З цього часу від страховиком на адресу страхувальника не надсилалось жодних повідомлень з приводу невідповідності поданих нею документів для отримання страхової виплати.

На звернення ОСОБА_4 від 05.12.2013 року про причини зволікання з виплатою страхового відшкодування саме до відповідача НАСК «Оранта», останнє відреагувало листом від 30.12.2013 року, в якому зазначало, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після подання відповідних документів, а саме заяви ( адресовано до ВАТ НАСК «ОРАНТА» ) на виплату страхового відшкодування із зазначенням банківських реквізитів, а також довідки про присвоєння ідентифікаційного номера платника податку та оригіналу або копії звіту про оцінку, які уже були у розпорядженні відповідача.

За таких обставин встановлено, що по спливу року після ДТП - страховик не прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав відсутності заяви страхувальника та з посиланням на положення пп.37.1.4, п. 37.1 ст. 37 Закону № 1961-ІУ, за яких підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування/регламентних виплати є, в тому числі і: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров»ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом цієї відповіді убачається визнання страхувальником обов»язку вирішити питання щодо виплати страхового відшкодування.

Володіючи станом на 28.05.2013 року пакетом документів, в тому числі заявою страхувальника про виплату , копією звіту, паспортними даними та ідентифікаційним номером платника податку, з врахуванням підтвердження на цей час валідності «Зеленої карти» - відповідач не повідомляв страхувальника про відсутність заяви про виплату страхового відшкодування.

Судом першої інстанції в контексті зазначених вище обставин враховано, що позивачем долучено до справи також і копію заяви також від 26.11.2012 року, яка адресована саме ВАТ НАСК «ОРАНТА» про виплату страхового відшкодування з посиланням на ті ж додатки, що і до заяви аналогічного змісту на ім»я МТСБУ від 26.11. 2012 року, яка отримана страховиком 03.12.2012 року.

З цього приводу судом першої інстанції надано належну оцінку запереченням представника відповідача та зазначення про те, що 03.12.2012 року Страховиком було отримано лист, в якому містилася заява адресована до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) стосовно відшкодування шкоди заподіяної під час зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди, оскільки з часу отримання такої заяви, тобто з 03.12.2012 року страховик не лише не повідомив позивача про відсутність заяви про виплату страхового відшкодування, а вчиняв дії по перевірці обставин ДТП, як страхового випадку, про що вказано вище.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про задоволення позову в частині, що оскаржується відповідачем та залишає рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 303 , 304 ,п.1 ч.1 ст.307 ст. 308 ,п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді