АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7289 Головуючий у 1-й інстанції - Леонтюк Л.К.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

НевідомоїТ.О.

секретарі Кучер Є.М., Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив-8", треті особи: Державна виконавча служба Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року за недоведеністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ЖБК "Локомотив-8", треті особи: ДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.147-151).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: позивачку та її представників, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, ОСОБА_6 та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

27 листопада 1987 року, на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 14 вересня 1987 року №915, ОСОБА_4, як члену ЖБК "Локомотив-8", було видано ордер на житлове приміщення в домі житлово-будівельного кооперативу серія НОМЕР_2 (а.с.5). Зазначеним ордером надано їй, як члену ЖБК "Локомотив-8", квартиру загальною площею 88,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1,для проживання разом із сім'єю з п'яти чоловік.

Відповідно до Довідки ЖБК "Локомотив-8" №34 від 17 серпня 2015 року, позивачем ОСОБА_4 29 лютого 1992 року було сплачено в повному обсязі суму пайового внеску за квартиру (а.с.6).

14 листопада 2013 року, позивачці ОСОБА_4 було відмовлено у державній реєстрації права власності на належну їй квартиру, що розташована у АДРЕСА_2, у зв'язку з наявністю зареєстрованого обтяження щодо її майна (а.с.7; 8-9).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 20 березня 2015 року на квартиру, що розташована у АДРЕСА_2, 21 листопада 2006 року Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження (арешт) за №4090746 на підставі постанови ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві №1530 від 14 листопада 2006 року щодо особи боржника - ОСОБА_5 (а.с.8-10).

Згідно з вироком Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2006 року, відповідача ОСОБА_5, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

Крім того, зазначеним вироком стягнуто з ОСОБА_5 14 501 грн. матеріальної та 50 000 грн. моральної шкоди (а.с.11-12), вказаний вирок залишено без змін Апеляційним судом м. Києва від 24 січня 2007 року (а.с.13-15) та був зареєстрований за адресою реєстрації: АДРЕСА_3

Згідно з матеріалами кримінальної справи №1-551/06 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст.286 ч.2 КК України, постановою слідчого СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві Товба С.В. від 13 березня 2006 року накладено арешт на майно ОСОБА_5, де б воно не знаходилося і в чому б воно не полягало (а.с.51 крим. справи.), у зв'язку з відсутністю нерухомого майна на праві власності за ОСОБА_5, постанову повернуто без виконання начальником КМБТІ за №11831 від 30 березня 2006 року (а.с.52 крим. справи).

14 серпня 2007 року постановою Кагарлицького районного суду Київської області на підставі ст.1 п. "б" Закону України "Про амністію" від 19 квітня 2007 року, ОСОБА_5 звільнений від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на 1 рік 11 місяців 9 днів (а.с. 242 крим. справи).

В матеріалах кримінальної справи відсутній виконавчий лист про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 14 501 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 з відміткою про повне виконання вироку в частині відшкодування шкоди.

Указаний факт про невиконання вироку в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_6 підтвердив відповідач ОСОБА_5

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2006 року, набув чинності 24 січня 2007 року, а виконавчий лист про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 14 501 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 виданий останній за її письмовою заявою для звернення до виконання до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві 21 березня 2007 року (а.с.231; 236 крим. справи), а арешт на спірну квартиру накладений 14 листопада 2006 року.

Згідно з листом начальника ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві ОСОБА_8 від 8 квітня 2015 року, повідомлено позивачку на її звернення від 3 квітня 2015 року за вх. №3870/0335, щодо надання інформації саме за виконавчим документом №1-551 від 10 серпня 2006 року не виявляється можливим (а.с.16).

За встановлених обставин, виходячи з недоведеності позивачем того факту, що арешт на спірне майно накладений саме в рамках виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2007 року, яким з відповідача у даній справі ОСОБА_5, зокрема, стягнуто матеріальну та моральну шкоду, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що унаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до положень процесуального законодавства обов'язок визначення фактів, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню, покладається на суд (п.3 ч.6 ст. 130 ЦПК).

За правилом ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Водночас, у матеріалах справи відсутні об'єктивні дані, які б підтверджували виконання районним судом своїх обов'язків, у тому числі, передбачених ч.4 ст. 10 ЦПК України.

За таких обставин, ураховуючи положення ч.2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне з метою встановлення факту реєстрації права власності на спірну квартиру у відповідних органах та встановлення підстав накладення арешту на спірну квартиру забезпечити і дослідити нові докази.

В порядку, визначеному ч.2 ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом у якості нових доказів досліджено: свідоцтво про смерть ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.196); інформаційну довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації КВ-2016 №28266 від 19.07.2016, відповідно до якої за даними Бюро квартира АДРЕСА_4 на праві власності не зареєстрована (а.с.197); постанову № 1530 від 14.11.2006 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києва про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_5, а саме - квартиру АДРЕСА_5 (а.с.220).

Згідно з даними довідки ЖБК "Локомотив-8" №34 від 17 серпня 2015 року, позивачем ОСОБА_4 29 лютого 1992 року було сплачено в повному обсязі суму пайового внеску за квартиру (а.с.6).

Відповідно до положень чинного на час повної сплати пайового внеску Закону України "Про власність" член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно (ч.1 ст.15 цього Закону).

Таким чином, спірна квартира з лютого 1992 року є власністю ОСОБА_4.

Згідно з даними БТІ та Державного реєстру речових прав це майно за іншими особами на праві власності не зареєстроване.

ОСОБА_5 визнав пред'явлені до нього позовні вимоги, визнав, що він не сплачував пайовий внесок, а тому не має права власності на спірну квартиру (а.с.53-54).

У розпорядженні суду немає даних, що чоловік позивачки, ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.196), за життя пред'являв вимоги щодо належності йому цього майна. Повідомлена позивачем під час апеляційного розгляду обставина, що після смерті ОСОБА_9 спадкова справа не відкривалася, відповідачами у встановленому процесуальним законом порядку не спростована.

За правилом ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У даному випадку постановою № 1530 від 14.11.2006 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києва був накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_5, а саме - квартиру АДРЕСА_5 (а.с.220).

Оскільки указана квартира ніколи не перебувала у власності ОСОБА_5, а є власністю ОСОБА_4, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову.

З огляду на викладене, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на квартиру № АДРЕСА_2 загальна площа - 88,9 кв. метрів, житлова площа - 56,0 кв. метрів.

Зняти арешт з квартири № АДРЕСА_2 яка належить на праві власності ОСОБА_4, накладений постановою № 1530 від 14.11.2006 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києва, зареєстрований Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою 21.11.2006, реєстраційний номер обтяження 4090746.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

Т.О. Невідома