У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєва Оксана Миколаївна, про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 серпня 2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 50010111, згідно якого він отримав кредит у сумі 184 306 грн 46 коп., еквівалент суми кредиту 22 675,50 доларів США, строком на 60 місяців зі сплатою 9,90 % на придбання автомобіля марки «Фольксваген Гольф VII». Спосіб надання кредиту: перерахування на рахунок № 6200 у банку AT «Райффайзен Банк Аваль» м. Дніпропетровськ, одержувач: TOB «Гранд Авто». Для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором сторонами був укладений договір застави транспортного засобу від 30 серпня 2013 року № 50010111, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М., зареєстровано в реєстрі за № 505, за яким позивачем було передано в заставу зазначений автомобіль. Вважає, що кредитний договір та договір застави транспортного засобу укладені з порушенням норм діючого законодавства, а тому просив визнати недійсними кредитний договір від 19 серпня 2013 року № 50010111 з додатками (загальні умові кредитування, графік погашення кредиту), додаткову угоду до кредитного договору, договір застави транспортного засобу від 30 серпня 2013 року № 50010111 та договір про внесення змін (доповнення) до договору транспортного засобу від 12 вересня 2013 року № 50010111.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим законодавець не забороняє визначати у зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті і у такому випадку сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Таким чином, визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 ст. 203 цього Кодексу.

Істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та відповідно збільшення суми боргу, не є підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач був ознайомлений з умовами повернення кредиту та сплати процентів в національній валюті в розмірі, еквівалентному іноземній валюті на час платежу, та при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєва Оксана Миколаївна, про визнання договорів недійсними.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов