17 травня 2016 року м. Мукачево Справа №303/2670/16-ц
Номер рядка стат. звіту - 38
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді Кость В.В.
при секретарі Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача Мукачівської міської ради Закарпатської області
треті особи: (1) ОСОБА_3
про визнання права власності в порядку спадкування,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 (надалі -Квартира).
Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами щодо наявності у позивача всіх правових підстав для визнання за нею права власності на Квартиру за бабусею ОСОБА_6, яка була її власником.
Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 328, 1220, 1233, 1234, 1268, 1297 Цивільного кодексу України.
В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, натомість від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його та участі позивача, при цьому позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити (а.с. 39).
Уповноважений представник відповідача у судове засідання також не з'явився, про час і місце розгляд справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.
Треті особи у судове засідання не з»явилися, оскільки заявили клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 34).
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 06 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (а.с. 12) ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що у Книзі реєстрації смертей зроблений відповідний актовий запис за №800.
На підставі заповіту, посвідченого 10 травня 2006 державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори за реєстровим №І-1360, ОСОБА_6 заповіла все своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті виявиться їй належним і на що вона за законом матиме право онукам - ОСОБА_3 (1977 р.н.), ОСОБА_1 (1976 р.н.), ОСОБА_4 (1972 р.н.) та ОСОБА_5 (1986 р.н.) (а.с. 13).
Із заяви від 03.02.2009 (а.с. 16) вбачається, що ОСОБА_3 (1977 р.н.), ОСОБА_4 (1972 р.н.) та ОСОБА_5 (1986 р.н.) відмовилися від прийняття спадщини по заповіту після смерті ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1.
У довідці голови правління ОСББ «Спутник - М» від 22.03.2010 року №9 зазначено, що Квартира закріплена за ОСОБА_6, яку вона займала на підставі рішення виконавчого комітету від 31.08.2007 року, та за яку повністю розрахувалася (а.с. 40).
Із довідки голови правління ОСББ «Спутник - М» від 22.03.2010 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_6, у Квартирі ніхто не був зареєстрований і не проживав (а.с. 19).
Також, Квартира знаходилася у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6, про що свідчить ксерокопії реєстраційного посвідчення від 25.02.1992 року та будинкової книги (а.с. 20, 21-23).
На даний час, Квартира знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_1, про що свідчить ксерокопія технічного паспорту від 02.03.2016 року, з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного об'єкта нерухомості (а.с. 25-29).
Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 15, 39, зворот) позивач намагалася вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно за ОСОБА_6 в нотаріальному порядку, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на Квартиру.
З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
За частиною першою статті 1275 Цивільного кодексу України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.
Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Як свідчать дані довідок голови правління ОСББ «Спутник - М» від 22.03.2010 року №9 (а.с. 19, 40), власником Квартири була ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. В свою чергу, ОСОБА_6 заповіла все своє майно, зокрема і Квартиру позивачу та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які відмовилися від успадкування від своєї частки спадщини (а.с. 16).
Також суд приймає до уваги те, що ОСОБА_6 фактично набула право власності на Квартиру, так як повністю розрахувалася за нею у 1982 (а.с. 40).
По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачем права власності на Квартиру за померлою ОСОБА_6
Також, за результатами судового розгляду справи, судом не встановлено обставин щодо порушенням прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, внаслідок задоволення вимоги за предметом позову.
З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно - правової реалізації відносин із спадкування Квартири, а також оформлення права власності на неї, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-228, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
1. Позов ОСОБА_1 задоволити повністю.
2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2) право власності, в порядку спадкування, на квартиру АДРЕСА_1.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя В.В. Кость