АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3065/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1483/16Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Акопян В.І., Лобова О.А.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом посилаючись на те, що 16.06.2006 року з відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Але відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Заявами про уточнення позовних вимог від 04.01.2016, 05.03.2016 10.03.2016 позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 11076,22 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» прохав рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Вказували, що місцевий суд безпідставно застосував строк позовної давності до спірних правовідносин, та невірно зробив висновки, що наявність судового рішення є підставою для відмови в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» , та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відносини по кредиту були зафіксовані в Заяві на отримання кредиту (а.с.9).

Відповідно до п. 5.5.1.Правил та умов надання банківських послуг , за несвоєчасне виконання боргових зобов»язань (користування Простроченим Кредитом та Овердрафтом) Отримувач сплачує проценти по підвищеній процентній ставці чи додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 23303 грн. 35 коп.

Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 0523 грудня 2013 року в справі № 553/4451/13-ц, предметом розгляду була заборгованість ОСОБА_2 по спірному кредитному договору станом на 31 серпня 2013 року (а.с.51-52).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», місцевий суд виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а також послався на те, що за даним кредитним договором вже було стягнення згідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23.12.2013 року.

Однак такі висновки місцевого суду зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

23.12.2013 року Ленінським районним судом м. Полтави було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором (а. с. 51-52) за період до 31.08.2013 року.

Згідно з позовними вимогами банк прохає стягнути заборгованість за відсотками, яка виникла після зазначеного вище судового рішення.

Строк позовної давності за вимогами про стягнення відсотків розпочався з 1.09.2013 року та відповідно спливає 01.09.2016 року.

Позивач звернувся до суду 05.08.2015 року в межах строку позовної давності. Висновки місцевого суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності, є помилковими.

Суперечать правовій позиції Верховного Суду України і висновки місцевого суду в частині стягнення відсотків та штрафних санкцій за період після постановлення у справі судового рішення.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (правова позиція висловлена в постанові ВСУ № 6-1206цс15).

Враховуючи, що кредитний договір після ухвалення рішення не був припинений, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, доказів про виконання судового рішення надані не були, з відповідача ОСОБА_2 на користь Банку підлягають стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 вересня 2013 року по 31.01.2016 року, виходячи з відсоткової ставки 36% річних в розмірі 4791, 04 грн.

Що стосується доводів позивача про стягнення подвійної ставки відсотків колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до правової позиції Верховного Суду України висловленої при розгляді справи № 6-2355цс15, вбачається, що: «Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 10561, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 10561 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом № 661-VІ.»

Матеріали справи не містять жодних доказів, що банком було повідомлено позичальника про збільшення розміру відсоткової ставки.

Додані до матеріалів справи умови надання банківських послуг не містять підпису позичальника, та позивачем у справі взагалі не надано доказів розміру підвищеної відсоткової ставки, яка діяла в цей період.

Банківські тарифи, які передбачали підвищення розміру відсоткової ставки та діяли в цей період, також не додано до матеріалів справи.

Враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції щодо дослідження нових доказів, та принцип змагальності судового процесу закріплений в ст. 10 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для застосування підвищеного розміру відсотків за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23.12.2013 року було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 500 грн. штрафу.

У відповідності з вимогами ст. 61 Конституції України та враховуючи правову позицію Верховного суду України висловлену у справі № 6-2003 ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що порушення умов договору одне й теж - несвоєчасне погашення кредиту, повторне стягнення фіксованої частини штрафу 500 грн. є неможливим.

Разом з тим позивач має право на стягнення 5 відсотків від суми позову.

Враховуючи, що розмір відсотків, які підлягають стягненню на користь позивача становлять 4791, 04 грн., позивач має право на стягнення штрафу у розмірі 5 % від вказаної суми, що становить 239 грн. 55 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в розмірі в розмірі 511, 56 грн. (судовий збір за подачу позовної заяви в суді першої інстанції,та подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4, ч.1 ст. 309 , 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.06.2006 року за період з 01 вересня 2013 року по 31.01.2016 року з сплати процентів за користування кредитом в сумі 4791,04, та штраф в розмірі 239 грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 511, 56 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис) П.С. Абрамов

Судді (підписи) В.І. Акопян

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: