АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1144/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Степаненко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівВініченка Б. Б. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 серпня 2010 між сторонами був укладений шлюб, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року був розірваний. Під час шлюбу сторони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу.

29 липня 2013 ними було придбано за 71 020 гривень квартиру АДРЕСА_1.

Також під час шлюбу було придбано побутову техніку:

- холодильник «Норд» - 6000 грн.,

- пральну машину «Bosh"- 8000 грн.;

- газову плиту «Gorenje» - 8000 грн.;

- посудомийну машину «Zunussi»- 3000 грн.;

- планшет «Lenovo» - 6500 грн.;

- ноутбук «Toshiba» - 7000 грн.;

- шафа-купе - 4000 грн.;

- мікрохвильова піч - 2500 грн.;

- масажне крісло - 1000 грн.

Загальна вартість рухомого майна - 46000 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати за ним право власності на наступне майно:

- пральну машину «Bosh"- 8000 грн.;

- газову плиту «Gorenje» - 8000 грн.;

- планшет «Lenovo» - 6500 грн.;

- масажне крісло - 1000 грн.

Визнати ідеальні частки - по ? в квартирі АДРЕСА_1 без реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6

В березні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи вимоги тим, що за час шлюбу за спільні кошти сторонами була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором міни.

За вказаним вище договором відповідач ОСОБА_7 здійснив обмін кімнати АДРЕСА_3 на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Так як обмін вказаної нерухомості був не рівноцінний, то ОСОБА_8 (сторона договору міни) отримав від ОСОБА_6 доплату за двокімнатну квартиру в сумі 120000 гривень, що підтверджується розпискою від 24 жовтня 2013 року.

Оскільки вартість квартири, згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість квартири від 11 березня 2016 року, становить 180000 гривень, доплата відбувалась за спільні кошти подружжя, позивач вважає, що їй належить 1/3 її частина.

На підставі зазначених обставин просила суд здійснити поділ спільно нажитого майна та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Ухвалою суду від 14 березня 2016, занесеною до журналу судового засідання, зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

14 березня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про збільшення частки дружини при поділі майна подружжя. Клопотання мотивує тим, що відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. На її утриманні перебуває син та донька. Аліменти, які сплачує позивач (близько 500 грн. на місяць) не достатні для фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, а тому просила суд при поділі майна, що є спільною сумісною власністю, враховуючи факт перебування дітей на утриманні, не значний розмір аліментів, що сплачуються, збільшити частку дружини - ОСОБА_6 та залишити за нею одноособове право власності на квартиру АДРЕСА_1, де вона проживає разом з дітьми на даний час.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2016 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано право власності за ОСОБА_7 на холодильник «Норд» вартістю 2500 грн.

Визнано право власності за ОСОБА_6 на газову плиту «Gorenje» вартістю 4000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 компенсацію при поділі рухомого мана в сумі 1500 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ квартири АДРЕСА_4 та визнання права власності на 1/3 частину цієї квартири, відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та в частині відмови визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_6

Ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 та визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що серед майна вказаного в позовній заяві позивачем за первісним позовом, в наявності є лише частина яка і підлягає поділу, а відмовляючи в задоволенні зустрічного позову обґрунтовано виходив з того, що квартира АДРЕСА_4 не є спільним майном подружжя.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 26 серпня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.78), який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року був розірваний.(а.с.79)

Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

29 липня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1.(а.с.7)

Таким чином вказана квартира, набута за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.73), який проживає разом з матір'ю.

Відмовляючи ОСОБА_6 в збільшенні частки, суд першої інстанції вірно виходив з того, що остання не довела підстави визначені законом для збільшення частки.

Збільшення частки ОСОБА_6 мотивувала тим, що на її утриманні перебуває син та донька, а розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Однак як вбачається з свідоцтва про народження ОСОБА_12, позивач ОСОБА_7 не є її батьком, а тому в нього відсутній обов'язок щодо її утримання передбачений статтею 180 СК України, а відтак проживання вказаної дитини з відповідачем за первісним позовом не може бути враховано при встановленні обставин передбачених частиною 3 статті 70 СК України.

ОСОБА_7 працює та сплачує аліменти відповідно до отриманого доходу як на спільну дитину з відповідачем так і на дитину від попереднього шлюбу ОСОБА_13, батьком якої він є, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.88), тому збільшення частки відповідача в квартирі приведе до порушення рівності прав дітей батьком яких є позивач.

Для застосування частини 3 статті 70 СК України, доказуванню підлягає факт того, що розмір сплачуваних аліментів недостатній саме для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Однак таких доказів надано не було.

Наявність заборгованості за 2 місяці по сплаті аліментів, не є підставою для збільшення частки у нерухомому майні, оскільки їх розміри є не співмірними з вартістю нерухомого майна, а тому при підтвердженні вказаного порушеного права таке право може бути захищене в інший, передбачений законом спосіб.

Пунктами 2,3 частини 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

20 жовтня 2010 року ОСОБА_7, на підставі договору дарування, набув право власності на кімнату АДРЕСА_3 , а тому таке майно є особистою приватною власністю останнього.

Відповідно до частин 1,3 статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості.

З зазначеної норми права слідує, що закон при укладення договору міни, надає право сторонам здійснити такі дії безоплатно або з доплатою.

24 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був укладений договір міни за умовами якого ОСОБА_7 поміняв кімнату АДРЕСА_3 на квартиру АДРЕСА_4 яка належала ОСОБА_8

Згідно п.7 зазначеного договору цей обмін здійснюється сторонами без доплати. Сторонам відома ринкова вартість кімнат та квартир по місту Черкаси. Обмін є рівноцінним та результатом домовленості сторін.

Виходячи з системного аналізу статей 204,626,627,628,638 ЦК України, належним та допустимим доказом такої обставини як наявність домовленості про доплату при укладенні договору, є саме текст договору підписаний сторонами, в якому і відображаються всі домовленості між сторонами.

Тому позивач за зустрічним позовом не довела, що обмін здійснювався з доплатою.

Доводи апелянта, що суд неналежним чином дав оцінку показам свідка ОСОБА_8, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи є два докази які протирічать один одному, а саме розписка ОСОБА_8 (а.с.74) згідно якої останній отримав доплату під час укладення договору міни та заява ОСОБА_8 (а.с.89) згідно якої останній жодної доплати під час укладення договору міни не отримував.

При таких суперечливих доказах, суд першої інстанції, вірно оцінив критично покази свідка ОСОБА_8 та встановив обставини виходячи з укладеного між сторонами договору міни.

Твердження апелянта, що заява від 19 березня 2016 року ОСОБА_8 написана під тиском, підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

В висновку старшого інспектора поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 27 листопада 2015 року (а.с.114) не встановлювався факт пошкодження газової плити, а лише зацитовано пояснення ОСОБА_6, окрім цього такий висновок не має преюдиційного значення для суду і не спростовує обставин встановлених судом першої інстанції..

За таких обставин, колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :