У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 21 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоКоротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом про припинення зобов'язань за кредитно-заставним договором та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року, в с т а н о в и л а: У липні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 17 грудня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) та відповідачем укладено кредитно-заставний договір № ZPC0АD040300004, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 54 354 гривні 90 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 грудня 2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та відповідачем укладено договір застави рухомого майна, предметом якого є автомобіль марки «DaewooNexia», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 16 травня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 56 268 гривень 01 копійка, позивач просив суд урахунок погашення заборгованості за кредитним договором витребувати у відповідача предмет застави, комплект ключів від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та звернути стягнення на рухоме майно шляхом продажу автомобіля з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом, зазначивши, що 17 грудня 2008 року між нею та банком укладено кредитно-заставний договір. До початку 2011 року вона сплачувала щомісячні платежі за кредитом урозмірі 1 299 гривень 10 копійок, загальна сума сплачених за кредитом коштів складає 30 487 гривень 60 копійок. Усічні 2011 року вона звернулася до відповідача із заявою щодо реструктуризації суми заборгованості, однак отримала відмову, але прийняла пропозицію щодо врегулювання спірного питання шляхом передачі банку предмета застави та надання довіреності, яка надає банку усі права власника, у тому числі можливість здійснити відчуження автомобіля; банк приймає автомобіль, здійснює експертну оцінку та зменшує зобов'язання на суму оцінки автомобіля та розпоряджається автомобілем на власний розсуд. Вважає, що банком обраний позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави. Посилалась на те, що вона виконала всі дії, передбачені договором і вищевказаною домовленістю, однак відповідачем після прийняття предмета застави здійснено експертну оцінку транспортного засобу, відповідно до якого ринкова вартість спірного автомобіля складає 34 000 гривень, не вчинено дій, направлених на звернення стягнення на предмет застави та задоволення вимог кредитора, вважає дії банку неправомірними з дати передачі автомобіля за актом приймання-передачі - 07 квітня 2011 року, оскільки має місце прострочення кредитора, у зв'язку з чим просила суд визнати її зобов'язання за кредитно-заставним договором припиненим з 07 квітня 2011 року на суму 34 000 гривень; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості, зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автомобіля у розмірі 34 000 гривень; визнати неправомірними дії банку щодо нарахування з 07 квітня 2011 року процентів, комісії і штрафних санкцій за прострочення сплати процентів та комісії, та штрафних санкцій за прострочення сплати тіла кредиту за кредитно-заставним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZРС0АD040300004 від 17.12.2008 року в сумі 39 085,32 грн. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки Daewoo, модель Nexia, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий авто 1500 см. куб, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про стягнення судового збору. Позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано зобов'язання ОСОБА_6 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 р. припиненим з 07.04.2011 р. на суму 39 085,32 грн. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 р., зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автомобіля Daewoo Nехіа, реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, переданого 07 квітня 2011 у власність ПАТ КБ «Приватбанк», у розмірі 34 000 гривень. Визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо нарахування з 07.04.2011 року ОСОБА_6 процентів, комісії та штрафних санкцій за прострочення сплати процентів та комісії, та штрафних санкцій за прострочення сплати тіла кредиту за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 р. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року рішення суду першої інстанції у цій справі змінено в частині визначення загальної суми заборгованості за договором з 39 085,32 грн. на 46357,28 грн. визначивши її станом на 16 травня 2012 року, та скасовано в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6, ухваливши в цій частині нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов'язань за кредитно-заставним договором та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. В решті рішення залишено без змін. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Вирішуючи спір в частині вимог за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, однак, врахувавши, що банк задовольнив свої вимоги за рахунок заставного майна на суму 34 000 гривень, вважав, що сума заборгованості за кредитним договором становить 39 085 гривень 32 копійки, з яких 34 940 гривень 30 копійок - заборгованість за кредитом, 2 534 гривні 56 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом, 645 гривень 11 копійок - заборгованість за комісією за користування кредитом, 715 гривень 35 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, визначена в межах строку позовної давності, а також 250 гривень - штраф (фіксована частина) відповідно до п. 14.9 кредитного договору, у рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет застави. Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення штрафу у розмірі 2 813 гривень 40 копійок, суд першої інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору передбачена подвійна цивільно-правова відповідальність за порушення виконання грошового зобов'язання, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з дати вилучення банком автомобіля (07 квітня 2011 року), який є предметом застави, має місце прострочення кредитора, тому з урахуванням вимог ст. 613 ЦК України дійшов висновку про неправомірність дій банку щодо нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій та вважав, що зобов'язання між сторонами з 07 квітня 2011 року є припиненими. Крім того, дійшов висновку про зобов'язання банку здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автомобіля, який є предметом застави, у розмірі 34 000 гривні. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення загальної суми заборгованості за договором з 39 085 гривень 32 копійок до 46 357 гривень 28 копійок та визначаючи її станом на 16 травня 2012 року, апеляційний суд виходив з того, що положення ст. 613 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки банк не відмовлявся від прийняття виконання боржником умов договору, а обов'язок знайти покупця на автомобіль для його реалізації за умовами договору покладено на відповідача. Вважаючи, що нереалізація банком заставного майна є підставою для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки відповідно до ст. 616 ЦК України, апеляційний суд з урахуванням п. 14.11 кредитного договору, яким встановлено позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, а також неустойки тривалістю у 5 років, дійшов висновку про визначення розміру пені на час передачі транспортного засобу банку в розмірі 570 гривень 58 копійок. Відмовляючи у задоволенні вимог за первісним позовом про стягнення штрафу, апеляційний суд виходив з того, що умовами кредитного договору передбачено одночасне застосування пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобов'язань. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог за зустрічним позовом та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в його задоволенні, апеляційний суд виходив з того, що спірний автомобіль не реалізовано, відповідно кошти від його реалізації в рахунок погашення заборгованості до банку не надходили, тому вважав безпідставним висновок про необхідність зарахування 34 000 гривень в рахунок погашення боргу, а дії банку щодо нарахування процентів та пені за договором, умови якого не виконані відповідачем, такими, що відповідають вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору. Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вимог за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд погодився з висновком про необхідність звернути стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Проте з такими висновками апеляційного суду в повній мірі погодитись не можна. За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог апеляційний судом не дотримано. Судом встановлено, що 17 грудня 2008 року між сторонами укладено кредитно-заставний договір № ZPC0АD040300004, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 54 354 гривні 90 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 грудня 2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня укладено договір застави рухомого майна, предметом якого є автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Пунктом 13.2 кредитного договору передбачено, що банк, не застосовуючи судових процедур, має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж таких: а) передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; б) продаж предмета застави банком третій особі відповідно до вимог законодавства України; в) звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення договору); г) будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором сплачено 30 487 гривень 64 копійки за період з січня 2009 року по 29 листопада 2010 року. З метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості відповідач добровільно передала банку придбаний за кредитні кошти автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1,за актом 07 квітня 2011 року та доручила реалізувати його за ринковою вартістю, а виручені кошти направити на погашення заборгованості. Згідно із цим актом автомобіль перебуває у технічно справному стані, його передано представникам банку з оригіналом технічного паспорта та комплектом ключів. 08 квітня 2011 року ОСОБА_6 видано довіреність, якою уповноважено ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснювати вусі необхідні дії щодо відчуження автомобіля. 14 квітня 2011 року проведено експертну оцінку транспортного засобу та визначено його ринкову вартість у розмірі 34 000 гривень. Згідно із ч. 1 ст 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.526, 530, 610, ч. 1ст.612 ЦК Українизобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи спір в частині вимог про звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд не врахував, що відповідач передав банку заставний автомобіль та видав довіреність на вчинення дій щодо його реалізації, тобто сторони обрали позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, і відповідач при цьому виконала усі залежні від неї дій, зокрема, передала автомобіль та видала довіреність на вчинення пов'язаних з ним дій, у зв'язку з чим не перевірив наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави та передачу його в заклад у рахунок погашення заборгованості в судовому порядку. Разом з цим, встановивши, що банк не відмовлявся від прийняття виконання боржником умов договору, а обов'язок знайти покупця на автомобіль для його реалізації за умовами договору покладений на відповідача, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що положення ст. 613 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а нереалізація банком заставного майна є підставою для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки відповідно до ст. 616 ЦК України. З урахуванням п. 14.11 кредитного договору, яким встановлено позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, а також неустойки тривалістю у 5 років, апеляційний суд дійшов правильного висновку про визначення розміру пені на час передачі транспортного засобу банку у розмірі 570 гривень 58 копійок. Водночас, відповідно до ст. 599 ЦК Українивстановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Встановивши, що спірний автомобіль не реалізовано, відповідно кошти від його реалізації в рахунок погашення заборгованості до банку не надходили, апеляційний суд правильно вважав, що відсутні правові підстави для зарахування 34 000 гривень у рахунок погашення боргу, а дії банку щодо нарахування процентів та пені за договором, умови якого не виконані відповідачем, такими, що відповідають вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині вимог про звернення стягнення на предмет застави з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року в частині вимог за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий В.М. Коротун Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.М. Ситнік