Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 425/3237/14-ц
Провадження № 22ц/782/204/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Оробцової Р.І.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 квітня 2015року у цивільній справі за позовною заявою Кредитної спілки «Компаньйон» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором кредитування

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014року позивач КС «Компаньйон» звернувся до суду із зазначеним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 21.03.2013року, на підставі заяви ОСОБА_3 про отримання кредиту, між спілкою та ОСОБА_3 було укладено договір кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр за умовами якого Кредитна спілка «Компаньйон» виплатила ОСОБА_3 20000грн., відповідно до витратно-касового ордеру від 21.03.2013року. Відповідно до п.3.4. договору кредитування відповідач ОСОБА_3 зобовязана з 21.03.2013року по 21.03.2015року погасити суму кредиту 20000грн.і суму нарахованих планових відсотків 12070,84грн.

З метою забезпечення виконання з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом були укладені договори поруки № КС 7544/21.03.2013-Пр.1. від 21.03.2013року з ОСОБА_4, № КС 7544/21.03.2013-Пр.2. від 21.03.2013року з ОСОБА_5, № КС 7544/21.03.2013-Пр.3. від 21.03.2013року з ОСОБА_2, № КС 7544/21.03.2013-Пр.4. від 21.03.2013року з ОСОБА_6, за умовами яких поручитель бере на себе обовязок відповідати за зобовязаннями Боржника ОСОБА_3 на підставі договору кредитування № КС 7544 від 21.03.2013року. Сума кредиту становить 20000грн.,( п.2.1.договору). Відповідно до п.3.2. Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає по зобовязанням Боржника у повному обсязі, тобто: поверненню кредиту, виплаті відсотків за користування ним, оплату додатковий відсотків, відшкодування збитків, заподіяних Кредиторові невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов договору кредитування. Поручитель ознайомлений з умовами Договору кредитування № КС 7544 від 21.03.2013року, укладеним між Кредитором та Боржником.

Протягом дії договору кредитування відповідач недобросовісним чином виконувала свої зобовязання за договором, частково робила оплати за плановими нарахуваннями відсотків та не погашала основну суму кредиту.

У звязку з поданням позовної заяви та повернення кредиту в судовому порядку, відповідно до п.2 Додаткової Угоди до Договору кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр від 21.03.2013року, до нього була застосована процентна ставка 135% річних.

Згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» відсотки по додатковій угоді були застосовані до 14.04.2014року, а з 15.04.2014року були нараховані відсотки згідно п.3.2. договору кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр від 21.03.2013року.

Заборгованість за основною сумою кредиту становить 13574,82грн. та 19859,41грн. - відсоткам за користування кредитом, що в загальній сумі становить 33434,23грн.

Про наявність заборгованості боржник та поручителі були повідомлені належним чином. Станом на 23.12.2014року кредит не погашений.

Позивач просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КС «Компаньйон» заборгованість за договором кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр, від 21.03.2013року Пр 1., Пр 2., Пр 3., Пр 4 суму кредиту 13574,82грн. і відсотків за користування кредитом - 19859,41грн., що в загальній сумі становить 33434,23грн., а також судові витрати в сумі 334,35грн. за сплату судового збору.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.04.2015року позовні вимоги КС «Компаньйон» задоволені. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КС «Компаньйон» заборгованість за договором кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр. від 21.03.2013року в загальному розмірі 33434,23грн. Вирішено питання стягнення судового збору з кожного відповідача по 66,87грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням в частині стягнення з ОСОБА_2 у солідарному порядку з з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованості за договором кредитування, апелянтом ОСОБА_2 подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповну та обєктивну оцінку обставинам справи, апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідачі, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявились, від останніх надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі відповідачів, у т.ч. й апелянта.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції у встановленому порядку не оскаржується, а відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів наявності повноважень стосовно права оскарження рішення суду і в частині інших відповідачів, тому рішення суду в частині стягнення заборгованості у солідарному порядку за договором кредитування з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року, відповідно до якого у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині стягнення на користь КС «Компаньйон» заборгованості за договором кредитування у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 апеляційним судом не переглядається взагалі.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 21.03.2013року відповідач ОСОБА_3 звернулась до кредитної спілки «Компаньйон» із заявою про надання їй кредиту у сумі 20000грн. на 24 місяця на соціальні потреби. В то й же день між КС «Компаньйон» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр. від 21.03.2013року на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. При цьому сторони договору передбачили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 0,134246% на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 49%. Також спілка та відповідач ОСОБА_3 встановили у договорі, що погашення кредиту і процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, що є додатком до договору кредитування, (п.3.4.договору). Графіком платежів сторони договору кредитування встановили, що зобовязання позичальника з повернення кредиту та сплата процентів повинно виконуватися частинами, при цьому цим графіком встановлені конкретні строки та розміри кожної частини грошового зобовязання позичальника по поверненню кредиту та по сплаті процентів. Також сторони передбачили у кредитному договорі, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається у такому порядку: спочатку проценти, а в наступну чергу - основна сума кредиту, п.3.6.договору. Крім того, позивач і відповідач ОСОБА_3 того ж дня 21.03.2013року уклади Додаткову угоду до договору кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр, від 21.03.2013року, яка набуває чинності у разі несвоєчасного надходження планового платежу повністю або частково, обовязково за рішенням кредитного комітету КС, в якій п.3.2. договору кредитування виклали у наступній редакції: «плата за користування кредитом (проценти) становить 0,36986% на день від залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 135%. Відсотки нараховуються на фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту». Пунктом 2 Додаткової угоди передбачили, що у разі стягнення боргу у судовому порядку плата за користування кредитом становить 135% річних із залишку основної суми кредиту за весь час користування кредитом, при цьому КС проводить перерахунок оплати.

Факт належного виконання кредитодавцем зобовязання з видачі кредиту у розмірі 20000грн. та отримання його позичальником ОСОБА_3 підтверджено видатковим касовим ордером від 21.03.2013року.

З метою забезпечення виконання зобовязання з повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом були оформлені договори поруки: № КС 7544/21.03.2013-Пр.1. від 21.03.2013року з ОСОБА_4, № КС 7544/21.03.2013-Пр.2. від 21.03.2013року з ОСОБА_5, № КС 7544/21.03.2013-Пр.3. від 21.03.2013року з ОСОБА_2, № КС 7544/21.03.2013-Пр.4. від 21.03.2013року з ОСОБА_6 Відповідно до п.2.1. договорів поруки, поручитель бере на себе обовязок відповідати за зобовязанням Боржника ОСОБА_3 Згідно п.3.2. договорів поруки, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобовязаннями Боржника у повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплаті процентів за користування кредитом, оплаті додаткових відсотків, відшкодування збитків, заподіяних кредиторові невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов договору кредитування.

Також судом першої інстанції, виходячи з розрахунку заборгованості за договором кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр. від 21.03.2013року, встановлено, що ОСОБА_3, як позичальник, починаючи з травня 2013року почала порушувати взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів та сплачувала грошові кошти у неповному обсязі та не у строки, передбачені договором і графіком, а з квітня 2014року взагалі зобовязання перестала виконувати та допустила затримку сплати щомісячних частин кредиту та процентів за його користування на строк, що перевищує один календарний місяць.

Відповідачі були повідомлені про виниклу заборгованість за кредитним договором та необхідність оплати утвореної заборгованості.

Також, позивач та відповідач встановили, що у разі випадку затримання ОСОБА_3 сплати частини кредиту та/або процентів за його користування на строк, що перевищує один календарний місяць, КС отримує право дострокової вимоги повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом (п.5.4.3.договору), умовами п.2 Додаткової угоди до договору кредитування № КС 7544/21.03.2013- Кр. від 21.03.2013року позивач та відповідач ОСОБА_3 передбачили, що уразі стягнення боргу у судовому порядку проценти складуть 135% від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, а КС проводить перерахунок їх оплати, при цьому відповідачі зазначені як такі, що ознайомлені та згодні з усіма пунктами додаткової угоди, що засвідчили власними підписами.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що КС «Компаньйон» набула право вимоги дострокового повернення боргу у вигляді кредиту та процентів за його користування, оскільки факт порушення відповідачем ОСОБА_3 взятого на себе зобовязання на підставі договору кредитування № КС 7544/21.03.2013- Кр. від 21.03.2013року є доведеним, як і факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобовязанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту та сплати процентів.

Також суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За доводами апеляційної скарги апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що строк погашення кредиту до 2018року та не зясував, як позивач нарахував проценти по кредиту та не встановив наявність права позивача на таке нарахування у звязку з бойовими діями та наявність мораторію на нарахування пені і штрафів, відповідно до Закону України від 02.09.2014року № 1669-VI, відповідно до якого позивач не мав права застосовувати п.2 Додаткової угоди в період з 14.04.2015року по теперішній час, а позивач вже нарахував по п.2 Додаткової угоди проценти до 14.04.2014року.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що строк погашення кредиту не до 2018року, а до 21.03.2015року.

Відповідно до ст..1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до п. 3.4. договору кредитування № КС 7544/21.03.2013- Кр. від 21.03.2013року, укладеного між КС «Компаньйон» та відповідачем ОСОБА_3, сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невідємною частиною цього договору, а.с.7.

Як вбачається з графіка розрахунків, яким встановлено періодичність та розмір платежів Позичальника з повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, повернення кредиту передбачено частинами, які повинні вноситися позичальником ОСОБА_3 щомісячно, а.с.8.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредитування на передбачену графіком дату повернення кредиту та відсотків- 28.04.2014року ОСОБА_3 грошові кошти сплачені не були, наступні платежі також останньою позивачу на рахунок не вносилися, а.с.25, що, відповідно до ст.1050 ЦК України, є підставою для вимоги дострокового повернення частини кредитних коштів, що залишились.

Вирішуючи питання щодо нарахування позивачем процентів, за доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно зі ст..14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Також право позивача на отримання від позичальника належних позикодавцеві процентів передбачено і ч.1 ст.1054 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема… зміна умов зобов'язання.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції нарахування збільшеної відсоткової ставки на прострочену заборгованість передбачено умовами договору кредитування, а тому кредитор має право одержування збільшеної відсоткової ставки за наявності передбачених умовами договору підстав.

Так, між сторонами були узгодження усі положення договору кредитування, у т.ч. і порядок нарахування процентів та право КС «Компаньйон» на підвищення відсоткової ставки з 0,1342% за день від суми залишку кредиту із річної процентної ставки 49%, передбаченої п.3.2. договору, а.с.7, до 0,36896% за день від суми залишку кредиту із річної процентної ставки 135% , п.1. додаткової угоди від 21.03.2013року до договору кредитування, у разі несвоєчасного надходження планового платежу повністю, або частково, за рішенням кредитного комітету КС, а також п.2 зазначеної додаткової угоди, яким передбачено плату за користування кредитом 135% річних з залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом та здійснення перерахунку оплати у разі стягнення боргу у судовому порядку, а.с.10.

Рішенням кредитного комітету «Компаньйон» від 22.12.2014року було встановлено порушення умов договору кредитування боржником ОСОБА_3, що є підставою для набрання чинності Додаткової угоди та ухвалено про застосування п.2 Додаткової угоди щодо перерахунку плати за користування кредитом та передачі справи боржника до суду, а.с.26.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо відсутності права на збільшення процентної ставки без згоди позичальника та його попередження.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що з позичальником ОСОБА_3 були узгодження умови нарахування збільшеної відсоткової ставки на прострочену заборгованість, про що сторони домовились, укладаючи Додаткову угоду від 21.03.2013року до договору кредитування, ОСОБА_3 була ознайомлена та дала згоду на застосування зазначених умов при наявності порушень нею строків сплати платежів за договором кредитування та власноруч підписала цю угоду, а тому кредитор має право на одержання збільшеної ставки відсотків за наявності передбачених умовами Додаткової угоди підстав, при цьому, при настанні цих умов, додаткова згода позичальника не передбачена.

Також, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що з умовами Додаткової угоди від 21.03.2013року до договору кредитування від 21.03.2013року був ознайомлений і ОСОБА_2, як поручитель, який власноруч надав згоду на виконання цих умов, тобто надав згоду на збільшення обсягу відповідальності у разі порушення Боржником умов договору кредитування, підписав Додаткову угоду, та, відповідно п.6 Додаткової угоди, отримав автентичний примірник угоди, а.с.10.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, КС «Компаньйон» позичальник та відповідач ОСОБА_2 був повідомлений про наявність заборгованості за договором кредитування, останньому було запропоновано протягом 7 днів з дня отримання повідомлення сплатити заборгованість та розяснені наслідки у разі несплати заборгованості щодо направлення справи до суду.

Зазначена вимога КС «Компаньйон» була направлена відповідачу ОСОБА_7 двома рекомендованими відправленнями 21.11.2014року, про що свідчить штамп поштового відділення, а.с.27, на адресу реєстрації та адресу, зазначену останнім у заяві як місце проживання.

Оригінали поштових відправлень були оглянуті колегією суддів у судовому засіданні Апеляційного суду.

Посилання апелянта на те, що відповідачі вимушено не знаходились за місцем своєї реєстрації колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у встановленому порядку останні не повідомили позивача про зміну місця проживання, як це передбачено п.п.5.1.4, 5.3.1 договору кредитування від 21.03.2013року. Крім того, місце реєстрації відповідачів, на час направлення позивачем вимоги, передачі справи до суду та розгляд цієї справи судом, знаходиться на підконтрольній Україні території,( з огляду на проведення заходів АТО).

Також колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що КС «Компаньйон» та ОСОБА_7, як поручитель, укладаючи договір поручительства від 21.03.2013року домовились про те, що Поручитель зобовязаний щомісячно перевіряти стан дотримання Боржником графіку розрахунків, а у випадку виникнення заборгованості зобовязаний сплатити суму кредиту Боржника, сплатити відсотки за користування кредитом, відшкодувати збитки, заподіяні Кредиторові невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов договору кредитування за рахунок особистих коштів, особистого майна, про що сторони зазначили у п.3.4. Договору поручительства та засвідчили належним чином, а.с.15.

Щодо мораторію, відповідно до Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за доводами апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач з власної ініціативи застосував положення ст.2 зазначеного Закону до правовідносин сторін, та, відповідно до умов Додаткової угоди від 21.03.2013року, яка набрала чинності відповідно до рішення КС «Компаньйон» від 22.12.2014року про застосування п. 2 додаткової угоди до договору кредитування № КС 7544/21.03.2013- Кр. від 21.03.2013року, боржник ОСОБА_3, маючи право на застосування підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами - 135%, застосував цю ставку тільки за період до 14.04.2014року, а з 15.04.2014року вже застосовував відсотки, розмір яких передбачено п.3.2.договору кредитування (без підвищення), чим зменшив суму боргу відповідачів перед КС «Компаньйон», що, при вирішенні справи по суті спору, обмежує суд заявленими позовними вимогами.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції статтею 2 Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями, а не на проценти, які сплачуються позичальником за користування кредитними коштами.

У даному випадку проценти 135% річних є платою за користування кредитними коштами.

Безпосередньо умовами договору кредитування від 21.03.2013року та додаткової угоди до цього договору від 21.03.2013року стягнення штрафних санкцій ( пені, штрафу) за невиконання (неналежне виконання) позичальником умов договору кредитування не передбачено.

Щодо припинення дії договору поручительства ОСОБА_7 у звязку із закінченням терміну дії поруки, за доводами апеляційної скарги.

Порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків

Як вбачається з матеріалів справи договір кредитування № КС 7544/21.03.2013-Кр між спілкою та відповідачем ОСОБА_3 було укладено 21.03.2013року на отримання кредитних коштів в сумі 20000грн.строком на 24 фактичних місяці, тобто з 21.03.2013року по 21.03 2015року, п.2 договору, а.с.7.

Строк виконання основного зобовязання 21.03.2015рік, КС «Компаньйон» не змінювався.

Договір поручительства № КС-7544/21.03.2013-Пр. 3 між КС «Компаньйон» та ОСОБА_2 було укладено 21.03.2013року, а.с.15.

Відповідно до п.4.1. договору поручительства договір набуває чинності з моменту підписання й діє до повного виконання сторонами умов Договору кредитування.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобовязання не предявить вимог до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Отже, умови договору поручительства про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні ст.. 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 03.03.2016року за № 6-1599цс15, від 24 лютого 2016 року за № 6-2239цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Тому вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки.

З урахуванням того, що КС «Компаньйон» строк виконання основного зобовязання за договором кредитування - 21.03.2015рік не змінювала, порушення умов договору кредитування щодо належного повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідач ОСОБА_3 допустила з 28.04.2014року та позивач, реалізуючи право вимоги дострокового виконання основного зобовязання, як передбачено договором, звернувся до суду з позовом до боржника ОСОБА_3 та поручителів, у т.ч. й ОСОБА_2, відповідно до штампу суду - 29.12.2014року, а.с.1, то з останнього, у солідарному порядку з ОСОБА_3, підлягає стягненню заборгованість, що утворилась за 6 місяців до звернення позивача до суду, тобто за період з 29.06.2014року по 29.12.2014року, та з урахуванням позовних вимог станом на 23.12.2014року.

За таких обставин суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_2 ( у солідарному порядку) заборгованість за весь період невиконання боржником ОСОБА_3 зобовязань за договором кредитування.

Колегія суддів, з урахуванням розрахунку заборгованості за договором кредитування та графіку розрахунків повернення кредиту вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 10788,23грн. за період з 29.06.2014року по 21.03.2015року.

Щодо розміру процентів за користування кредитом.

Як встановлено колегією суддів, станом на 23.12.2014року ( відповідно до позовних вимог) заборгованість ОСОБА_3 за тілом кредиту за період з 29.06.2014року до 21.03.2015року складає 10788,23грн.

Відповідно до вимог позовної заяви позивач за період з 15.04.2014року нараховував відсотки за користування кредитом відповідно до п.3.2.договору кредитування від 21.03.2013року виходячи із річної процентної ставки 49%.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредитування для нарахування відсотків застосовується формула: С% = ( ОСхДхП): 365х100%, де

ОС основна сума кредиту (тіло) грн.;

Д - кількість діб у періоді;

П - відсоткова ставка в %;

365 кількість діб у році.

Таким чином за період з 29.06.2014року по 23.12.2014року підлягають сплаті відсотки за користування кредитом , із застосування формули для нарахування відсотків, в сумі 2577,94грн.

Що складається з: ( 10788,23грн. х 178 х49%) : 365х100%.

Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_7, як поручителя, солідарно з боржником.

Щодо інших доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то колегія суддів вважає, що ці доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, так як не являються самостійною підставою для скасування рішення, а згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого не відбулося у даному випадку. Також ця обставина не позбавила відповідача ОСОБА_7 права на апеляційне оскарження рішення суду, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_2 на користь КС «Компаньйон» заборгованості за договором кредитування з 33434,23грн., що складається з суми кредиту 13574,82грн. та суми 19859,41грн. - відсотків за користування кредитом до 13366,17грн., що складається з суми кредиту 10788,23грн та суми 2577,94грн.- відсотків за користування кредитом.

Також колегія суддів не погоджується із визначеним судом першої інстанції способом стягнення за вимогою позивача про солідарне стягнення заборгованості за договором кредитуванняз ОСОБА_7, як поручителя, у солідарному порядку з іншими поручителями, окрім боржника ОСОБА_3, оскільки предметом спору щодо поручителя ОСОБА_7 є самостійний договір поручительства № КС 7544/21.03.2013-Пр.3. від 21.03.2013року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 року № 6-511 цс15., від 03.02.2016 року № 6-1599цс-15, від20.04.2016р.№6-2662 цс-15.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 334,35грн. що підтверджується платіжними дорученнями.

Оскільки позовні вимоги КС «Компаньйон» щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором задоволені частково, то з останнього підлягає стягненню судовий збір на користь позивача відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 квітня 2015року в оскаржуваній частині змінити, скасувавши в частинах стягнення з ОСОБА_2, у солідарному порядку ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Кредитної спілки «Компаньйон» заборгованості за договором кредитування, а також судового збору та в цих частинах ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2, у солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Компаньйон» заборгованість за кредитним договором № КС 7544/21.03.2013- Кр. від 21.03.2013року, що утворилась станом на 23.грудня 2014року у загальній сумі 13366,17грн., що складається з суми кредиту (тіло) - 10788,23грн та суми 2577,94грн.- відсотків за користування кредитом, а також судовий збір в сумі 133,66грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді