У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Жорнище», третя особа - ОСОБА_7, про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Жорнище» - Зайцева ВладиславаЮрійовича - на рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до з позовом до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» (далі - ПАТ «Жорнище») про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вважаючи звільнення незаконним позивач ОСОБА_6 просив скасувати рішення наглядової ради ПАТ «Жорнище», оформлене протоколом від 14 серпня 2015 року № 25, поновити його на посаді директора ПАТ «Жорнище» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, у відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн та судові витрати. Позивач ОСОБА_6 вважав своє звільнення незаконним, оскільки не допускав систематичного невиконання контракту та обов'язків директора підприємства, які були передбачені контрактом, розірвання контракту та звільнення відбулося на порушення контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України. Моральна шкода, якої зазнав позивач ОСОБА_6 полягає в глибоких психологічних переживаннях, які викликані безпідставним звільненням, порушенні нормальних ділових зв'язків та приниженні ділової та громадської репутації серед жителів с. Жорнище та Іллінецького району.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_6 звільненим з посади директора ПАТ «Жорнище» з 26 липня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Стягнуто з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 44 493 грн 16 коп. та судові витрати 4 800 грн, а всього 49 293 грн 16 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто із ПАТ «Жорнище» на користь держави судовий збір в розмірі 1 218 грн.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Скасовано рішення наглядової ради ПАТ «Жорнище», оформлене протоколом від 14 серпня 2014 року № 25. Поновлено ОСОБА_6 на посаді директора ПАТ «Жорнище». Стягнуто з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 117 грн 20 коп. Стягнуто з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмір 3 000 грн та 4 800 грн витрат на правову допомогу. Стягнуто з ПАТ «Жорнище» на користь держави судовий збір в розмірі 1 281 грн 97 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Жорнище» - Зайцев В.Ю. - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 10 квітня 2013 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ПАТ «Жорнище» було укладено трудовий договір - контракт, строк дії якого з 10 квітня 2013 року до 26 липня 2015 року (а. с. 7-9).

Рішенням Наглядової ради ПАТ «Жорнище», яке оформлене протоколом від 14 серпня 2014 року № 25, вирішено припинити повноваження директора ПАТ «Жорнище» ОСОБА_6 та розірвати з ним контракт від 10 квітня 2013 року (а. с. 11-12).

Наказом від 14 серпня 2014 року № 323 по ПАТ «Жорнище» ОСОБА_6 звільнено з посади директора ПАТ «Жорнище» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України (а. с. 97).

Вирішуючи питання законності звільнення, суд першої інстанції виходив з того, що ні в наказі про звільнення від 14 серпня 2014 року № 323, ні в рішенні Наглядової ради ПАТ «Жорнище», яке оформлене протоколом від 14 серпня 2014 року № 25, не зазначено підстав для дострокового розірвання контракту, передбачених п. п. 6.2, 6.3 контракту, тому за відсутності визначення відповідачем підстав для дострокового розірвання контракту, суд не може дати оцінку його обґрунтованості, та дійшов висновку про незаконність та безпідставність звільнення позивача.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що наглядова рада ПАТ «Жорнище», приймаючи рішення про припинення повноважень директора ОСОБА_6 та розірвання з ним контракту, вийшла за межі своїх повноважень, оскільки відповідно до п. п. 6.2, 6.3 контракту він може бути достроково розірваний лише за ініціативи вищого органу товариства, яким являються загальні збори товариства, наявність в Наглядової ради товариства повноважень обрання та припинення повноважень директора товариства, які визначені п. 6.23.10 статуту товариства не є тотожним поняттю дострокового розірвання контракту.

Вирішуючи питання щодо поновлення ОСОБА_6 на роботі, суд першої інстанції вважав, що за відсутності згоди ПАТ «Жорнище» на продовження з ним трудових відносин, позивач не може бути поновлений на роботі, враховуючи те, що строк дії контракту закінчився, однак, враховуючи те, що звільнення відбулось безпідставно та незаконно ОСОБА_6 слід вважати звільненим з 26 липня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову про скасування рішення наглядової ради ПАТ «Жорнище», оформленого протоколом № 25 від 14 серпня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що скасування цього рішення, жодним чином не може вплинути на поновлення порушених трудових прав ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків або необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок порушення його трудових прав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо незаконності та безпідставності звільнення позивача, відсутності у наглядової ради ПАТ «Жорнище» повноважень на припинення повноважень директора ОСОБА_6 та розірвання з ним контракту, однак вважав, що суд першої інстанції помилково та передчасно дійшов висновку щодо зміни підстави звільнення, та закінчення строку дії контракту не може бути підставою для відмови в поновленні на роботі, рішення наглядової ради ПАТ «Жорнище», оформлене протоколом від 14 серпня 2014 року № 25, підлягає скасуванню, оскільки воно потягло за собою ряд порушень, які стали підставою для звільнення позивача.

А також суд апеляційної інстанції вважав, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_6 у розмірі 44 493 грн 16 коп. підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції не правильно розрахував середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та період стягнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вважав, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» (далі - Закон) права та обов'язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються цим Законом, іншими актами законодавства, статутом товариства та/або положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 цього Закону до виключної компетенції наглядової ради належить обрання та припинення повноважень голови і членів виконавчого органу.

Згідно із ч. 1 ст. 61 Закону повноваження голови колегіального виконавчого органу (особи, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу) припиняються за рішенням наглядової ради, якщо статутом акціонерного товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 6.4 статуту визначено питання, що належать до виключної компетенції загальних зборів товариства (а. с. 104-105).

Відповідно до п. 6.23.10 статуту до виключної компетенції наглядовою ради товариства належить обрання та припинення повноважень директора (а. с. 110-111).

Згідно із п. 6.36. статуту директор обирається та відкликається з посади наглядовою радою товариства (а. с. 114).

Відповідно до п. 6.37. статуту повноваження директора припиняються за рішенням наглядової ради у випадках: невиконання рішень загальних зборів акціонерів та наглядової ради товариства; перевищення повноважень, наданих йому; нанесення своїми діями або бездіяльністю матеріальної та фінансової шкоди товариству; незабезпечення контролю за роботою підпорядкованих йому підрозділів товариства; неможливість виконання своїх повноважень за станом здоров'я (а. с. 114).

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком суду першої інстанції та вважаючи, що наглядова рада товариства при прийнятті рішення про припинення повноважень директора та розірвання з ним контракту, вийшла за межі своїх повноважень, не надав належної правової оцінки положенням статуту товариства та не врахував, що органом акціонерного товариства до виключної компетенції якого належить обрання та припинення повноважень директора є наглядова рада товариства (п. 6.23.10 статуту), директор обирається та відкликається з посади наглядовою радою товариства (п. 6.36 статуту), не врахував, що статутом товариства це питання не віднесено до компетенції загальних зборів товариства (п. 6.4 статуту).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Вважаючи, що звільнення позивача є незаконним та безпідставним, оскільки за відсутності визначення відповідачем підстав для дострокового розірвання контракту не можливо дати оцінку його обґрунтованості, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, не врахував, що трудовий договір припиняється на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання, не з'ясував: з якими обставинами відповідач пов'язував звільнення позивача, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (протоколом) та не перевірив їх відповідність законові.

Разом з тим, поновлюючи ОСОБА_6 на посаді директора товариства та вважаючи, що закінчення строку дії контракту не може бути підставою для відмови в поновленні на роботі, суд апеляційної інстанції помилково залишив поза увагою те, що при розгляді спору про поновлення на роботі, у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав, але поновити його на роботі неможливо внаслідок закінчення строку дії контракту, суд визнає звільнення неправильним, зобов'язує власника (уповноважений орган) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України) та одночасно визначає працівника звільненим за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку контракту.

Оскільки при розгляді справи судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, згідно з ч. 3 ст. 338 ЦПК України рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Жорнище» - Зайцева Владислава Юрійовича - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук