Справа №612/192/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі - судді Мороза О.І., при секретарі Коняєвій Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, поданим її представником ОСОБА_2 до Новонадеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, Острівшинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, третя особа Близнюківська державна нотаріальна контора Харківської області,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, в особі свого представника адвоката ОСОБА_2, звернулася до суду із позовом до Новонадеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, Острівшинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_4 та визнання за нею права власності на земельну ділянку та ? частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4, посилаючись на наступне.

В 2006 році вона познайомилася з ОСОБА_4 Деякий час зустрічалися, а в березні 2007 року він переїхав до неї в с. Серафимівка Близнюківського району Харківської області де вони почали проживати однією сімєю. В серпні 2010 року разом переїхали до села Новонадеждине Близнюківського району Харківської області (вул. Заводська, буд. 62) де і продовжували проживати спільно однією сімєю до дня смерті ОСОБА_4

За час сумісного проживання між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: вели спільне господарство, були повязані спільним бюджетом, мали взаємні права та обовязки. Домоволодіння, в якому вони проживали, належало їм на праві спільної часткової власності та було придбане на кошти спільного бюджету. Кожному належала ? частка.

Спільних дітей з ОСОБА_4 у них не було, але він виховував її дочок від попереднього шлюбу, Валентину ІНФОРМАЦІЯ_1 та Світлану ІНФОРМАЦІЯ_2, піклувався про них як рідний батько.

В ОСОБА_4 є син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

04 серпня 2012 року ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина, яку вона прийняла. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Спадкове майно складається з наступного:

- земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,96 га, розташованої на території Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області;

- ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області, вулиця Заводська, буд. 62. Вказує, що вона прожила зі спадкодавцем однією сімєю більш ніж пять років до часу відкриття спадщини, а тому з підстав, передбачених ст.ст. 1258,1259,1216,1218, 1225,1220, 1268 ЦК України вважає, що має право на успадкування за законом майна померлого.

Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину, вона звернулася до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, де їй було відмовлено в звязку з тим, що вони зі спадкодавцем не перебували в зареєстрованому шлюбі, але жили однією сімєю та вели з ним спільне господарство. Запропоновано в судовому порядку визнати право на спадкування четвертої черги спадкоємців за законом.

Для встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_4 вона звернулася із заявою до Близнюківського районного суду Харківської області, який ухвалою суду від 17.11.2015 року залишив її заяву без розгляду.

Зі змісту ухвали суду їй стало відомо, що в спадковій справі № 19/2003 (копію якої вивчав суд) присутня заява про прийняття спадщини від 17.09.2013 року ОСОБА_3, який є сином померлого. Суд дійшов такого висновку, оскільки з матеріалів спадкової справи не вбачається що ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини на користь іншої особи, отже існує спір про право на спадщину між спадкоємцями.

На момент смерті спадкодавця - 04.08.2012 його синові ОСОБА_3, було повних 20 років, тобто він був повнолітнім. ОСОБА_3, судячи зі штампу в його паспорті, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто не за місцем реєстрації покійного батька.

Стверджує, що ні син спадкодавця ОСОБА_3, ні будь-який інший спадкоємець, крім неї, спадщину фактично не прийняли. ОСОБА_3 пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки подав її тільки 17.09. 2013. Відсутнє рішення суду про визначення йому додаткового строку для подання такої заяви.

Посилаючись на наведене і просить позов задовольнити, встановити факт проживання її однією сімєю із ОСОБА_4 та визнати за нею право власності як спадкоємцем за законом на вказану в позові земельну ділянку та ? частину домоволодіння.

Особи, які беруть участь у справі, про час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно та належним чином, але у судове засідання, крім представника позивача адвоката ОСОБА_2, не зявилися.

Від Новонадеждинської та Острівщинської сільських рад Близнюківського району Харківської області та Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області до суду надійшли письмові заяви в яких сільські ради вказали, що вони проти задоволення позову не заперечують, а нотаріальна контора, що вирішення справи покладає на розсуд суду(а.с.45,47).

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

На запит суду орган Державної міграційної служби України повідомив, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5, що співпадає із адресою місця його проживання, вказаною в позовній заяві(а.с.2,33).

Із зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення №703, направленого за цією адресою, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 копію ухвали суду про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками та судову повістку про виклик до суду на 08.00 год. 31.03. 2016 отримав 26.03.2016, тобто завчасно але у судове засідання не зявився(а.с.53). У судове засідання, призначене на 08 год. 30 хв. 12.05. 2016 він також не зявився. Поштове відправлення повернене до суду із відміткою відділення поштового звязку - «відсутність адресата».

Про причини неявки у судові засідання відповідач ОСОБА_3 суд не повідомив, клопотань та заяв не подав.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місце знаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

За таких обставин судом, ухвалою на місці, було задоволене клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 і вирішено продовжити розгляд справи за відсутності позивача, відповідачів та третьої особи.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, вказавши що на час розгляду справи вони не змінилися.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_1 є громадянкою України. Вона народилася 04 липня 1981 року в с. Дуніне Близнюківського району Харківської області. З 2012 року зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_6, що вбачається з відомостей її паспорта (а.с.8).

Довідками Острівщинської сільської ради №493 від 22.09. 2015 року та Новонадеждинської сільської ради № 293 від 29.09. 2015 року Близнюківського району Харківської області підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2007 року разом проживали однією сімєю в с. Серафимівка, а потім по день смерті ОСОБА_4 - 04.08. 2010 року - в с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області. Між ними склалися відносини притаманні подружжю. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Похорони ОСОБА_4 здійснено за рахунок ОСОБА_1М.(а.с.20,21).

Зазначені обставини підтверджені у судовому засіданні і показами свідка ОСОБА_5, яка вказала що 2006 року знає ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 В с. Серафимівка була сусідкою сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Обставини їх проживання в с. Новонадеждине їй також особисто добре відомі. Домоволодіння в с. Новонадеждине вони також придбали за спільні кошти.

Довідками цих же сільських рад підтверджено, що ОСОБА_1 фактично разом з дочками проживає в ІНФОРМАЦІЯ_7(а.с.27).

ОСОБА_4 на день смерті був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_8 сільської ради. Інші особи разом з ним зареєстровані не були (а.с.26).

Згідно фотокопії свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №355053, вбачається, що ОСОБА_4 помер 04.08. 2012 року в с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області (а.с.9).

Наявність у власності ОСОБА_4 вказаної в позові земельної ділянки підтверджено фотокопією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії 1У - ХР №083159 (а.с.10,11).

Вартість земельної ділянки, згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виготовленого 03.02.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Акр-2008», складає 85808 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Із договору купівлі-продажу від 20.08.2011 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 купили в рівних частках кожний у ОСОБА_6 домоволодіння по вул. Заводська в с. Новонадеждине Близнюківського району Харківської області(а.с.12,13). Зазначений правочин зареєстровано, що вбачається з Витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.14). А Витягом про державну реєстрацію прав підтверджено, що на підставі вказаного договору за ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності зареєстровано ? частку вищевказаного домоволодіння(а.с.45).

Домоволодіння складається з житлового будинку (саман обкладений цеглою) позначений на плані як «А-І», жилою площею 30,9 кв.м., загальною площею 43,6 кв.м. та таких надвірних будівель: веранда позначено на плані як «а», тамбур «а1», ганок «а2», літня кухня «Б», прибудова «б», сарай «В», сарай «Д», гараж «Г», сарай «Ж», вбиральня «У», погріб «П», паркан «1», паркан «2», паркан «3». Домоволодіння розташоване на земельній ділянці «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25 га, кадастровий № :01:000:0110. Зазначене підтверджене Технічним паспортом(а.с.16-18).

Вартість ? частини домоволодіння, згідно висновку про вартість майна, виготовленого 03.02.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Акр-2008», складає 22856 грн. 50 коп.(а.с.23).

22.09. 2015 ОСОБА_1 Близнюківською державною нотаріальною конторою Харківської області відмовлено в оформлені спадщини з посиланням на те, що вона з ОСОБА_4 не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності до спадкоємців четвертої черги спадкування, відповідно до ст. 1264 ЦК України (а.с.19).

Для встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_4 вона звернулася з заявою до Близнюківського районного суду Харківської області, який ухвалою суду від 17.11.2015 року залишив її заяву без розгляду.

Суд дійшов такого висновку оскільки з матеріалів спадкової справи не вбачається що ОСОБА_3 син померлого ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь іншої особи, отже існує спір про право на спадщину між спадкоємцями(а.с.24).

На виконання ухвали суду від 21.04. 2016 нотаріальною конторою надано копію спадкової справи №19/2013 щодо майна померлого ОСОБА_4, з якої вбачається наступне.

29.01. 2013 ОСОБА_1 звернулася до Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4

З такою ж заявою 17.09. 2013 звернувся і син ОСОБА_4 ОСОБА_3

Спадкова справа за №54113361 зареєстрована в Спадковому реєстрі, що вбачається із Витягу з цього реєстру.

Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1263 ЦК України передбачено, що у четверту чергу на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, про яке просить ОСОБА_1, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на отримання спадщини.

Частиною 1 ст. 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст.212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з належних та допустимих доказів по справі, судом встановлено той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали спільні права та обовязки, тобто між ними пітримувалися стосунки притаманні подружжю з березня 2007 року по день смерті ОСОБА_4- 04.08. 2012 року. Встановити іншим чином цей факт неможливо.

Пунктом 5 частини 1 статті 256 ЦК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без шлюбу у вказаний період, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

В іншому у задоволенні позову необхідно відмовити.

У відповідності до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

За змістом частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину (п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7).

Позивач стверджує, що відсутнє рішення суду про визначення ОСОБА_3 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, але це твердження доказами не доведене.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальний відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

У п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Необхідність дотримання вказаного порядку визначена також у п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 де вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Вбачається, що єдиною підставою відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину є недоведеність належності ОСОБА_1 до четвертої черги спадкоємців за законом як особи яка проживала зі спадкодавцем сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Отже позивач не позбавлена права реалізувати своє право в позасудовому порядку.

Клопотання про стягнення на свою користь понесених витрат по сплаті судового збору позивачем не заявлене.

Керуючись ст.ст.3,10, 11, 59,60, 77, 88, ч.2 ст. 158, ст.ст. 213-215 ЦПК України, ч.1 ст. 256, ст.392,ч.1 ст. 1216, ч.1 ст. 1217, ч.1 ст. 1218, ч.1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1225, ст. 1269 Цивільного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Новонадеждинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, Острівшинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, третя особа Близнюківська державна нотаріальна контора Харківської області, задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_10, з ОСОБА_4 з березня 2007 року по 04 серпня 2012 року.

В іншому у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Мороз