АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1812/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/955/К/16 суддя Тихомиров І.В.
Категорія № 27 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Маслової К.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь 135910,80 дол. США в якості відшкодування трьох процентів пені від простроченої суми та 298,05 дол. США в якості відшкодування трьох процентів річних від простроченої суми.

В обґрунтування позову зазначила, що 22 січня 2015 року між нею та відповідачем ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" був укладений договір-заява № 305835/4951/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 1 місяць в іноземній валюті, згідно умов якого вкладник внесла грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_1 в сумі 24000 дол. США, на строк з 22 січня 2015 року по 22 лютого 2015 року, а Банк в свою чергу зобов'язався протягом вказаного строку нараховувати та виплатити вкладникові проценти за ставкою 10,00 % річних.

26 лютого 2015 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення їй суми вкладу в розмірі 24000 дол. США, однак жодної відповіді на свою заяву не отримала. Пізніше Банком було повернуто їй відсотки за користування вкладом, а також частина депозиту в сумі 4130 дол. США. 13 березня 2015 року позивач повторно звернулася до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з вимогою щодо повернення їй залишку вкладу в сумі 19870 доларів США. Однак належних їй коштів так і не отримала.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту дослідження обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача посилався на те, що навіть попри встановленні НБУ обмеження щодо видачі (отримання) грошових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000,00 грн. мав можливість виплачувати позивачці щодобово по 15000,00 грн. в еквіваленті за офіційним курсом НБУ з 22.02.2015 року. Зворотного відповідачем в судовому засіданні не доведено, при цьому свого обов'язку щодо повернення депозитних коштів ОСОБА_2 не виконав. Також представник позивача вважає неправомірним посилання суду першої інстанції на постанову НБУ, якою встановлено певні обмеження, оскільки вона суперечить ЦК України та має нижчу юридичну силу. Також представник позивача зазначив проте, що між двома постановами НБУ № 758 від 01.12.2014 року та № 354 від 03.06.2015 року, якими встановлено обмеження щодо видачі коштів та які діяли відповідно в період з 03.12.2014 року по 03.03.2015 року та з 04.06.2015 року по 03.09.2015 року, відповідач також мав можливість сплатити належні ОСОБА_2 депозитні кошти, зокрема в період з 04.03.2015 року по 03.06.2015 року, в період на який дія вказаних постанов НБУ не поширювалась. Крім того, представник позивача вважає неправомірним посилання суду першої інстанції на те, що в банку відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію, оскільки ОСОБА_2 зверталась до відповідача із вимогою щодо повернення їй коштів, а також до суду із вказаним позовом до введення тимчасової адміністрації. Також представник позивача вважає, що суд першої інстанції не врахував, що відмова банку в поверненні грошових коштів суперечить вимогам чинного законодавства. Також представник позивача зауважив на тому, що з відповідача підлягають стягненню пеня і три відсотки річних, оскільки згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 22 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір-заяву №305835/4951/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" на 1 місяць в іноземній валюті, згідно умов якого вкладник внесла грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок НОМЕР_1 в сумі 24000 дол. США, на строк з 22 січня 2015 року по 22 лютого 2015 року. Згідно п. 2 даного договору за час користування коштами вкладу, протягом строку визначеного п. 1 цього Договору, тобто з 22 січня 2015 року по 22 лютого 2015 року Банк зобов'язався нарахувати та виплатити вкладникові проценти за ставкою 10,00 % річних (а.с.4).

26 лютого 2015 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення їй суми вкладу в розмірі 24000 дол. США, однак жодної відповіді на свою заяву не отримала (а.с.14). Згодом Банком було повернуто ОСОБА_2 лише відсотки за користування вкладом, а також частину депозиту в сумі 4130 дол. США.

У зв'язку із чим, 13 березня 2015 року ОСОБА_2 повторно звернулася до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з вимогою щодо повернення їй залишку вкладу в сумі 19870 дол. США (а.с. 15).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» введено тимчасову адміністрацію, у зв'язку із чим, позивач має право вимагати задоволення своїх майнових вимог ввід Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Пунктом 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які є невід'ємною частиною договору-заяви № 305835/4951/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" передбачено, що після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити. Зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою (а.с.7).

Пунктом 7.4 зазначених Основних умов встановлено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором, у випадку виникнення обставин непереборної сили, до яких відноситься, в тому числі, вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим договором (а.с.9).

У відповідності до ч. 1 ст. 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно ст.56 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Таким чином, з аналізу вказаних норм права та умов депозитного договору слід дійти висновку, що Банк на вимогу Вкладника повинен повернути суму депозитного вкладу за умови відсутності форс-мажорних обставин, до яких серед іншого віднесено нормативно-правові акти Національного банку України, що обмежують права сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Правління Національного Банку України № 612 від 17 вересня 2015 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було віднесено до категорії неплатоспроможних.

17 вересня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 171 про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації (а.с.41).

Отже, з цього часу відповідач здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу, банківського рахунку.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

У відповідності до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що кошти одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості : 4- вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 7 -інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції в банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові №6-2001цс15 від 20.01.2016 року, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те що, позивач, як вкладник (кредитор), має право вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків, сплати неустойки, стягнення коштів, сплачених в якості комісії, виключно в межах процедури ліквідації банку. У зв'язку із чим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

За таких обставин, та з урахуванням, що на момент ухвалення рішення суду першої інстанції в банку було введено тимчасову адміністрацію і саме з цього моменту спірні правовідносини підлягають вирішенню у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» доводи апеляційної скарги щодо звернення позивача із заявами про повернення їй суми вкладів до введення тимчасової адміністрації не приймаються до уваги колегією суду, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу відхилити, як необґрунтовану, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: