АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом, уточнивши який зазначила, що із 19 жовтня 2011 року до 30 січня 2014 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, має заборгованість по сплаті аліментів.

Тому, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати покласти на відповідача.(а.с.3-6, 39, 48а)

Відповідач заперечував проти позову.(а.с.32-34)

Третя особа надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав з посиланням на ухилення відповідача від батьківських обов'язків, представник просив розглянути справу за його відсутності.(а.с.41-43)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення. (а.с.76-79)

В апеляційній скарзі позивачка просила скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, і ухвалити в цій частині нове про позбавлення відповідача батьківських прав. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не з'ясував обставин та доказів, якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.(а.с.83-85)

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали скаргу і просили її задовольнити. ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Начальник Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надіслав до суду заяву в якій підтримав раніше наданий висновок та просив розглянути справу за відсутності його представника, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином про що у справі є докази. (а.с.101-107)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що із 19 жовтня 2011 року до 30 січня 2014 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2014 року шлюб розірвано.(а.с.11-13)

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2014 року вирішено питання про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 30 процентів заробітку з усіх видів його доходів щомісячно з 18 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.14)

Обґрунтовуючи заявлені вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав, позивачка ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку по вихованню і утриманню сина, не цікавиться його здоров'ям, розвитком та навчанням, не підтримує матеріально.(а.с.15-17)

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 посилався на те, що брав активну участь у вихованні дитини до часу, коли зменшився його заробіток (дохід), ОСОБА_1 переїхала жити до матері і відносини між подружжям погіршились. Позивачка перешкоджала зустрічам і спілкуванню відповідача з дитиною, внаслідок чого спілкування з дитиною було обмеженим або неможливим, тому відповідач заявляв до органу опіки та піклування про встановлення часу спілкування з дитиною. (а.с.32-34, 42-43, 53-55)

За висновком від 07 червня 2016 року № 104-4004 органу опіки та піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації зазначено про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На обґрунтування такого зазначено, що за повідомленням ОСОБА_1 - ОСОБА_2, як батько участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться життям дитини, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по сплаті аліментів.(а.с.42-43)

Оцінюючі встановлені працівниками органу опіки та піклування обставини, колегія суддів враховує відсутність порозуміння обох батьків на спільне виховання дитини.

До суду не надано доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідача відносно малолітньої дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків.

Звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за визначенням годин спілкування із сином ОСОБА_3 підтверджується наявним у справі доказами та змістом висновку від 07 червня 2016 року. (а.с.42-43, 53-54)

Вказане підтверджує доводи відповідача, що позивачкою створювались перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, внаслідок чого він був вимушений звернутися за офіційним встановленням годин спілкування.

Показанням допитаних свідків ОСОБА_7 (мати позивача), ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (заявлені позивачкою), та показанням свідків ОСОБА_12 (сестра відповідача), ОСОБА_13 (мати відповідача), ОСОБА_14 (вітчим відповідача) районним судом дана належна оцінка.

При цьому оцінюючи малолітній вік дитини, через який її думка не була заслухана судом, колегія суддів враховує факт постійного проживання і спілкування малолітньої дитини з матір'ю та відсутність належного спілкування із батьком.

. Висновок від 07 червня 2016 року № 104-4004 органу опіки та піклування Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, не спростовує цих обставин, не свідчить про винну поведінку відповідача або свідоме ухилення останнього від виконання батьківських обов'язків, тому районний суд підставно його відхилив.

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

Рішення районного суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відповідає фактичним обставинам справи та наявним в ній доказам, а тому є законним і обґрунтованим.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/12309/2016

Унікальний номер 756/3005/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Белоконна І.В.

Доповідач Левенець Б.Б.