Справа № 2/359/1743/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що в 1968 році у віці 6 років йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті №1298, що належить ПАТ «Київенерго», внаслідок чого позивач став непрацездатним інвалідом 2 групи з дитинства (довічно). Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди неповнолітньому ОСОБА_1 визнано ПАТ «Київенерго», а також за ОСОБА_1 було визнано право на відшкодування шкоди, пов'язаної з каліцтвом неповнолітнього, відповідно до правил ст.462 ЦК УРСР, зобов'язано ПАТ «Київенерго» відшкодувати шкоду, пов'язану з каліцтвом неповнолітнього. Крім цього, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2013 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2013 року зобов'язано ПАТ «Київенерго» придбати ОСОБА_1 автомобіль «Таврія», через ХРП «АвтоЗаз-ДЕУ», вартістю 15790 гривень, сплативши 20000 гривень - вартість переобладнання автомобіля через станцію техобслуговування для управління з урахуванням відсутності правої руки та лівої ступні ноги; зобов'язано ПАТ «Київенерго» сплачувати щомісячно з моменту придбання автомобіля та реєстрації його в органах Держінспекції, кошти на придбання пального марки А-92, в кількості 120 літрів на рік; зобов'язано ПАТ «Київенерго» придбати для ОСОБА_1 збірний гараж для автомобіля вартістю 5000 гривень. Незважаючи на те, що дане судове рішення набрало законної сили та неодноразові звернення ОСОБА_1 з вимогами виконати рішення суду. ПАТ «Київенерго» на протязі 13 років категорично відмовляється і свідомо не виконує рішення суду та ігнорує потреби позивача у транспортному засобі. Вказаними діями відповідач знущається над позивачем, навмисно обмежуючи його в праві на вільне пересування, знаючи про потреби позивача у засобах пересування. Зважаючи на це, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Київенерго» на його користь 5000000 заподіяної моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач підтримав пред'явлений позов та просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача Гуменюк Т.М. у судовому засіданні пред'явлений позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що підставою для пред'явлення даного позову є рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2003 року. У 2008 році на виконання даного рішення Солом'янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 отримав три виконавчі листи, які в подальшому були пред'явлені до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві. Проте, постановами державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві позивачу було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень, оскільки виконавчі листи не відповідають вимогам ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме судом не було зазначено код ЄДРПОУ ПАТ «Київенерго». Представник відповідача вказав, що вимоги про стягнення з ПАТ «Київенерго» компенсації за заподіяну моральну шкоду позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами в обґрунтування наявності заподіяної шкоди та її розміру.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні пред'явленого позов належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства довічно, що підтверджується копією посвідчення, серії НОМЕР_1, виданого на його ім'я (а.с.5).

Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року за ОСОБА_1 визнано право на відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою працездатності з досягненням 15 років (а.с.6-7).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2003 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» про відшкодування шкоди в зв'язку з каліцтвом позовні вимоги задоволені частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 12000 гривень, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 вартість МІО протеза плеча, вартість механічного протеза плеча, вартість косметичного протеза плеча; зобов'язано відповідача придбати для ОСОБА_1 автомобіль «Таврія» через РП «Автозаз-ДЕУ» вартістю 15790 гривень, сплативши 20000 гривень - вартість переобладнаного автомобіля через станцію обслуговування для управління з урахуванням відсутності у ОСОБА_1 правої руки і лівої ступні ноги; зобов'язатно відповідача сплачувати щомісячно з моменту придбання автомобіля та реєстрації його в органах Держінспекції, кошти на придбання пального марки А-92, в кількості 120 літрів на рік; зобов'язано відповідача придбати для ОСОБА_1 збірний гараж для автомобіля вартістю 5000 гривень (а.с.8-12).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2003 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 лютого 2003 року скасовано в частині стягнення з Державної акціонерної енергопостачальної компанія «Київенерго» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 12000 гривень та постановлено в цій частині нове рішення наступного змісту: в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної акціонерної енергопостачальної компанія «Київенерго» про стягнення моральної шкоди відмовити; стягнути з Державної акціонерної енергопостачальної компанія «Київенерго» на користь ОСОБА_1 суми по відшкодуванню шкоди, пов'язаної з втратою працездатності змінити, зменшивши її розмірі з 7757 гривень до 6459 гривень. В решті рішення залишено без змін (а.с.13-16).

На виконання даного рішення 12 березня 2008 року Солом'янським районним судом м. Києва було видано три виконавчі листи (а.с.17-19).

Постановами державного виконавця Печерського РУЮ у м. Києві Філончука А.В. від 19 березня 2008 року відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-64/03, виданого 12 березня 2008 року Солом'янським районним судом м. Києва (ВП №6775377, №6774976) (а.с.33,36,40).

Підставою для відмови у відкритті провадження за вищезазначеними виконавчими листами є невідповідність виконавчих документів вимогам ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не зазначено код ЄДРПОУ боржника.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 20.02.2007 року) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років.

Згідно з положенням ч.3 та ч.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 20.02.2007 року) у разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої цієї статті державний виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, про приведення виконавчого документа у відповідність із вимогами статті 19 цього Закону. Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до відповідного суду в 10-денний строк з моменту її одержання.

Судом встановлено, що постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, винесені державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, 19 березня 2008 року були направлені засобами поштового зв'язку ОСОБА_1, що підтверджується копіями відповідних супровідних листів (а.с.32,39).

У відповідності до змісту ч.1 ст.11-1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 20.02.2007 року) сторони та інші учасники виконавчого провадження мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом.

Зважаючи на це, ОСОБА_1 мав право на оскарження постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 19 березня 2008 року в 10-дениий строк з моменту їх одержання, а також право на звернення до Солом'янського районного суду м. Києва з заявою щодо приведення виконавчих листів у відповідність до вимог ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». Проте, відповідним правом ОСОБА_1 не скористався.

Згідно з ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім цього, як роз'яснив Верховний Суд України в п.4 та п.9 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, для відшкодування моральної шкоди за правилами ст.1167 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди.

За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, позивачем не надано належних доказів на підтвердження як неправомірних дій ПАТ «Київенерго» щодо невиконання рішення суду та причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями та заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1

Крім цього, позивачем не зазначено розрахунків, з яких він виходив розраховуючи розмір морального відшкодування у розмірі 5000000 гривень.

Адже вказівка позивача на протиправні дії ПАТ «Київенерго», що завдають йому душевних страждань, примушують позивача постійно докладати додаткових зусиль та заходів до організації власного життя, засобів пересування, нормального харчування, догляду, що в результаті призводить до тяжких моральних травм, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Зважаючи на вищевикладені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.11-1, п.1 ч.1 ст.21, ч.3 та ч.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» ч.1 та п.9 ч.2 ст.16, ч.1 та ч.3 ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 000 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя В.В.Журавський