АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 1 липня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12.05.2015 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/11126/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку на звернення із заявою про скасування рішення третейського суду та про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2015р. по справі 658/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості у сумі 417 054 грн. 48 коп. та третейського збору у сумі 4 570 грн. 54 коп.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилався на те, що зазначена справ не підвідомча третейському суду відповідно до ст. 6 п.14 Закону України «Про третейський суд», зі змінами, що набрали чинності 12 березня 2011 року.

Також заявник зазначав, що він не був належним чином повідомлений третейським судом про час розгляду справи, а суд не впевнився чи є він належним відповідачем у справі.

Ухвалою суду від 1 липня 2016 року заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви.

ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на не відповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи в частині поновлення строку на оскарження рішення третейського суду, визначеного ч. 2 ст. 3891 ЦПК України.

Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» не погоджується із застосуванням висновку Верховного Суду України та вважає, що даний висновок містить заборону розгляду третейськими судами спорів щодо проведення розрахунків за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, а тому не стосується даної справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2007р. між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит у сумі 39 950 доларів США зі сплатою 11,75% річних строком

- 2 -

до 10 квітня 2022р.

Пунктом 6.2. договору сторони домовилися, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 квітня 2007р. між банком, позичальником та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, пункт 6.2. якого містить аналогічне третейське застереження.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12 травня 2015р. стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 355 748 гривень 16 копійок та третейський збір у сумі 3898 гривень 68 копійок.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду не можна з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним

Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вказаний перелік є вичерпаним, а тому, суд першої інстанції повинен був зазначити на підставі якого пункту статті 6 Закону України «Про третейській суди» він прийшов до висновку, що розглянутий спір не відноситься до компетенції третейського суду.

- 3 -

Крім того, суд не звернув увагу, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням позичальником та поручителем умов цивільно-правової угоди, а відтак, прийшовши до висновку, що вказаний спір носить публічний характер, суд зобов'язаний був навести відповідне обґрунтування та встановити, що стягувач уклав з позичальником кредитний договір у іноземній валюті з метою задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

При цьому, суд повинен звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України у справі 6-145цч14 про те, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Також суд повинен був врахувати, що рішенням третейського суду з боржників заборгованість за кредитним договором стягнута у національній валюті.

Крім того, судом не надано оцінку тому факту, що ОСОБА_1 є поручителем за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_2, проте, він не є споживачем банківських послуг.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 зазначав, що він не був належним чином повідомленим про розгляд справи третейським судом, чим були порушені його права, проте, судом вказані обставини не були розглянуті і стосовно них не було прийнято судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, так як є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги про постановлення нової ухвали по суті заяви задоволенню не підлягають, так як судом першої інстанції не були встановлені фактичні обставини справи, а справа розглянута з порушенням порядку, встановленого для розгляду даного питання.

Керуючись ст.ст.303, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 1 липня 2016 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12.05.2015р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити до Дніпровського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: