АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/5030/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Арапіна Н.Є.
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтовував тим, що є єдиним спадкоємцем Ѕ частини квартири 32, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка знаходиться у спільній сумісній власності з відповідачкою. Батько знаходився у шлюбі з відповідачкою, який у 2008 році розірвано. З 1996 року батько одноособово утримував спірну квартиру, а з 2003 року позивач разом із батьком сплачував житлово-комунальні послуги. В спірній квартирі було проведено ремонт, що підтверджується належними договорами на виконання ремонтних робіт та фіскальними чеками. З 2003 року відповідачка у спірній квартирі не проживає, не приймає участі у її утриманні та ремонті.

ОСОБА_1 вважає, що він набув право власності на Ѕ частину нерухомого майна за набувальною давністю згідно вимог ст. 344 ЦК України, а тому просив визнати за ним право власності на Ѕ частину нерухомого майна за набувальною давністю, стягнути Ѕ частину оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 4900,00 грн., стягнути затрати на проведення поточного та капітального ремонту у розмірі 40570,00 грн.

З врахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути Ѕ частину оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 12 362,52 грн., Ѕ частину затрат на придбання будівельних матеріалів та обладнання для ремонту у розмірі 7980,46 грн., Ѕ частину затрат на виконання ремонтних та ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 8023,50 грн., Ѕ частину затрат на ремонт системи водопостачання, водовідведення та обладнання ванної кімнати та санвузла у розмірі 9211,50 грн., судові витрати у розмірі 4654,00 грн., всього 37 577,98 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування Ѕ частини оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 2765,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 256 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення коштів скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, задовольнивши позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 37 577 грн. 98 коп., посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з»ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.1996 року Дніпровською районною державною адміністрацією квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

01.02.2008 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Згідно свідоцтва про право власності за заповітом позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, яке складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. ст. 319, 322 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Судом встановлено, що 22.09.1995 року, 13.12.1996 року, 16.02.2011 року ОСОБА_3 було укладено договори про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно довідки форми №3 відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до довідки ТОВ «Україна житло-сервіс» від 08.07.2015 року заборгованість по квартплаті та комунальним платежам відсутня.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

09.08.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про виконання робіт по ремонту системи водопостачання та водовідведення.

23.04.2010 року, 12.05.2015 року позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір про виконання ремонтних робіт (підлоги, стін та стелі) та ремонтно-відновлювальних робіт електромережі.

11.03.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Теплокор» було укладено договір про придбання та поставку комплектуючих для ремонту мережі холодного та гарячого водовідведення, монтаж сантехнічного обладнання.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 частково, взяв до уваги квитанції позивача про оплату житлово-комунальних послуг з грудня 2014 року та стягнув з відповідачки на користь позивача у відшкодування Ѕ частини оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 2765 грн. 23 коп. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення вимог щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., оскільки факт таких витрат на правову допомогу підтверджується матеріалами справи, а саме: договором про надання правової допомоги, квитанцією про оплату гонорару, розрахунком обсягу виконаних робіт поза судовим засіданням, зокрема складання позовної заяви, надання консультацій.

У зв'язку з наведеним неможливо погодитись з доводами апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, з урахуванням наведеного вище не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права, то під час розгляду справи в межах доводів апеляційних скарг, такі порушення не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді