Справа №583/4037/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/661/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції, у порушення ст.114 ЦПК України, призначаючи експертизу, не надав експерту вільні, умовно вільні та експериментальні зразки почерку ОСОБА_3, що на його думку, містить ознаки отримання судовим експертом вищевказаних зразків почерку саме від ОСОБА_3, що прямо заборонено законодавством, оскільки останній є зацікавленою особою. А відтак, з посиланням на ст.59 ЦПК України, вважає висновок судово - почеркознавчої експертизи №1348 від 25 січня 2016 року, неналежним доказом у справі, оскільки дії суду, які передували проведенню експертизи не відповідають нормативним актам та нормам процесуального законодавства щодо її призначення. Крім того, ОСОБА_3 не оспорюється, а судом не спростовано, що саме ним, як позичальником був переданий у заставу в забезпечення виконання зобовязань за кредитом, а також те, що протягом тривалого часу здійснював погашення заборгованості по спірному кредитному договору, про що, на його думку, вказує наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ПАТ КБ «ПриватБанк» -ОСОБА_4, яка апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог. В силу положень ч.2 ст.207, ч.2 ст.215, ст.1055 ЦК України спірний кредитний договір № DN81AR03110066 від 24 вересня 2007 року є нікчемним і визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається, а оскільки кредитний договір як зобовязання в силу закону є недійсним, тобто жодних цивільно-правових наслідків, крім наслідків його недійсності відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не породжує.

Однак з таким висновком погодитись неможливо з огляду на наступне.

Звертаючись до суду в листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у сумі 65 894,72 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувало тим, що 24 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № DN81AR03110066, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 74 878,00 грн. з терміном погашення до 21 вересня 2012 року. За умовами договору відповідач повинен щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. В порушення умов договору відповідач зобовязання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки і станом на 16 жовтня 2014 року заборгованість відповідача становить 130431,37 грн., яка складається з: 28 323,04 грн. заборгованість за кредитом; 44 986,69 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6 721,88 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 50 399,76 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішенням суду від 28 жовтня 2011 року з відповідача було стягнуто 64 536,65 грн., тому до стягнення підлягає решта суми 65 894,72 грн.

За приписами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору.

При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст.202 ЦК України визначає поняття правочину: «правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків».

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а відтак є правочином.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається та визнається відповідачем (а.с.27), що 24 вересня 2007 року відповідно до кредитного договору № DN81AR03110066 ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахував кредитні кошти в сумі 54 000 грн. на рахунок автосалону «Слобожанщина», що знаходиться за адресою: вул. Червоноармійська, 82 у м.Охтирка Сумської області, на придбання на імя ОСОБА_3 легкового автомобіля НОМЕР_1, зеленого кольору, 2007 року випуску.

Крім того, Банком також були перераховані кошти на оплату вартості реєстрації предмета застави в Державному реєстрі сумі 34 грн., на оплату перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту в сумі 2 754 грн., на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту в сумі 4 320 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць (9,00% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля зі строком користування до 21 вересня 2012 року.

Для забезпеченням виконання кредитного зобов'язання придбаний автомобіль ВАЗ21154, ХТА3742 ОСОБА_3 передав заставу.

Оскільки кредитні зобов'язання належним чином не виконувалися, грошові кошти на адресу банку в рахунок виконання ОСОБА_5 №DN81AR03110066 не сплачувалися, 24 липня 2009 року відповідач ОСОБА_3 передав банку заставлений автомобіль ВАЗ 21154, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 і доручив його реалізацію за ринковою вартістю та направити отримані від продажу кошти на погашення заборгованості у випадку невиконання ним зобовязань перед банківською установою (а.с.52-53).

01 грудня 2010 року вищевказаний заставний автомобіль був реалізований Банком за ціною 39 546,55 грн., а кошти спрямовані на погашення кредитної заборгованості.

Крім того, заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року, з ОСОБА_3 стягнутий борг за кредитним договором № DN81AR03110066 від 24 вересня 2007 року в сумі 64 536,65 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 28303,04 грн., сума заборгованості по відсотках за користування кредитним коштами 25350,25 грн., сума заборгованості по комісії за користування кредитними коштами 2444,32 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 8 439,04 грн. (а.с.39,79-80).

Всі вищезазначені дії свідчать про укладення кредитного договору між Банком і ОСОБА_3

Відповідно до положень ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, недотримання цієї вимоги робить такий договір нікчемним.

Вимоги щодо письмової форми правочину визначені у ст. 207 ЦК України і, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 2 ст.241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обовязки з моменту вчинення правочину.

За клопотанням відповідача у рамках цієї справи була проведена судово-почеркознавча експертиза.

Як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи №1348 від 25 січня 2016 року підписи від імені ОСОБА_3 у кредитному договорі № DN81AR03110066 від 24 вересня 2007 року на 6 арк. всього 7 підписів, - 5 підписів, кожен з яких розташований у правому нижньому куті 1-5 аркушу договору та 2 підписи, що розташовані у графі 8.2 Позичальник, у рядках «Підпис __________» та «(підпис) __________ (П.І.Б.) ОСОБА_3», - виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.165-177).

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За ст. 62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, зокрема, обставин придбання на імя відповідача за кредитні кошти автомобіля, укладання між Банком і відповідачем ОСОБА_5 застави транспортного засобу на забезпечення виконання умов кредитного договору, передача цього транспортного засобу Банку для подальшої реалізації та спрямування виручених коштів на погашення кредиту, часткове погашення відповідачем коштів за кредитним договором, наявність судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення заборгованості за цим кредитним договором за попередній період, колегія суддів критично відноситься до висновку експерта та не може покласти його в основу судового рішення.

У звязку з викладеним, не можливо погодитись з висновками суду першої інстанції про відмову Банку у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зібрані в сукупності докази у справі свідчать про існування прав та обовязків у ОСОБА_3 за кредитним договором, який суд першої інстанції вважав нікчемним.

Водночас, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Банком заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 65894 грн.72 коп.

Із розрахунку заборгованості, яка мається на а.с.6-8 та з пояснень представника Банку у судовому засіданні вбачається, що заборгованість за кредитним договором за період з 30 липня 2011 року по 16 жовтня 2014 року (після ухвалення попереднього рішення суду) складається: із заборгованості за тілом кредиту - 20 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 19636 грн. 44 коп., заборгованості за комісією -4277 грн. 56 коп., пені 42836 грн. 33 коп.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на викладене, колегія суддів знаходить справедливим стягнення з відповідача пені у розмірі 8000 грн. та інших сум, заявлених позивачем, всього 31934 грн.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1,2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першоїінстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі, понесені позивачем при подачі позову та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог, у сумі 671 грн. 14 коп., що становить 48% від заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2016 року.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110066, укладеним 24 вересня 2007 року, за період з 30 липня 2011 року по 16 жовтня 2014 року, у сумі 31934 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту-20 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 19636 грн. 44 коп., заборгованість за комісією -4277 грн. 56 коп., пеня 8000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у справі у сумі 671 грн. 14 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: