1Справа № 335/1237/15-ц 6/335/141/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

представника стягувача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Перемоги, 51, заяву публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» від імені якого діє філія «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про поновлення строку на предявлення виконавчого документу до виконання,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2010 р. Орджонікідзевським районний судом м. Запоріжжя прийнято заочне рішення, яким задоволені позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 23 жовтня 2013 р.

21 квітня 2016 р. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання щодо боржника ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги наступним.

30 січня 2014 р. за вищевказаним заочним рішенням судом було видано виконавчий лист щодо вказаного боржника зі строком його предявлення до виконання до 23 жовтня 2014 р.

23 жовтня 2014 р. виконавчий лист було предявлено до виконання до Заводського відділу ДВС Запорізького МУЮ, проте постановою державного виконавця цього відділу від 23 жовтня 2014 р. виконавчий лист було повернуто стягувачеві, а у відкритті виконавчого провадження відмовлено у звязку з відсутністю довіреності представника стягувача.

11 листопада 2014 р. Банк повторно звернувся до Відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, постановою якого від 19 листопада 2014 р. було відкрито виконавче провадження.

Боржник оскаржив вказану постанову про відкриття виконавчого провадження до суду, внаслідок чого вона була судом скасована. Ухвала суду була оскаржена банком у всіх інстанціях, але залишена без змін. Верховний Суд України в ухвалі від 31 березня 2016 р. наголосив на тому, що банк як стягувач мав скористатись правом на поновлення строку на предявлення виконавчого документа до виконання.

Вважає, що після предявлення Банком виконавчого листа 23 жовтня 2014 р. до виконання, строк на його предявлення перервався, що не позбавляє його права повторного предявлення виконавчого листа до виконання. Оскільки виконавчий лист повернувся до стягувача вже після спливу строку предявлення виконавчого листа до виконання, тобто строк було пропущено не з вини стягувача, стягувач просить суд поновити цей строк.

Представник стягувача у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити. Пояснила суду, що виконавчий лист було уперше предявлено до виконання 23 жовтня 2014 р., оскільки між сторонами відбувались спроби добровільного врегулювання спору шляхом реструктуризації заборгованості та продажу майна. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» предявлення виконавчого листа до виконання перериває строк його предявлення до виконання. Також Верховним Судом України було наголошено на можливості поновити пропущений строк предявлення виконавчого листа до виконання. Просила заяву задовольнити.

Боржник у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись судом належним чином. Від боржника надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю можливості його представника прийняти участь в судовому розгляді. Проте, до заяви боржник не надав довіреності на представника, не додав жодних доказів неможливості його особистої присутності та присутності представника у судовому засіданні, з огляду на що його неявка не може бути визнана такою, що вчинена з поважних причин. За таких обставин та враховуючи, що відповідно до частини другої статті 371 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду питання про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання, а також зважаючи на 10-денний строк розгляду даної заяви, суд вважає за можливе розглянути заяву за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника стягувача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2010 р. задоволено позов АТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, договором поруки, звернення стягнення на предмет іпотеки (арк. справи 4445). Зазначеним заочним рішенням стягнуто з відповідачів солідарно суму заборгованості у розмірі 961 731,12 гривень, судові витрати, звернуто стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру.

За ухвалою суду від 30 вересня 2011 р. ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» видано дублікат виконавчого листа № 2-2770/10 від 9 лютого 2011 р. (арк. справи 50).

13 серпня 2012 р. ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця щодо опису та арешту майна (арк. справи 7981).

1 серпня 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (арк. справи 5256), яка ухвалою суду від 2 вересня 2013 р. залишена без задоволення (арк. справи 84).

За наслідками апеляційного оскарження заочного рішення, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 23 жовтня 2013 р. рішення суду першої інстанції змінено із доповнення резолютивної частини рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (арк. справи 129133).

Відтак, рішення суду набрало законної сили 23 жовтня 2013 р.

30 січня 2014 р. судом першої інстанції видано виконавчий лист № 2-2770/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки (арк. справи 144) зі строком його предявлення до виконання 23 жовтня 2014 р. В судовому засіданні встановлено, що цього ж дня судом було видано виконавчий лист № 2-2770/10 про стягнення заборгованості у розмірі 961 531,12 гривень щодо боржника ОСОБА_2

Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС від 4 липня 2014 р. у відкритті виконавчого провадження відмовлено у звязку з відсутністю у виконавчому документі суми стягнення (арк. справи 145).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2014 р. розяснено рішення суду в частині суми стягнення при його зверненні на предмет іпотеки (арк. справи 148).

Постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС від 23 жовтня 2014 р. відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2770/10 від 30 січня 2014 р. про стягнення заборгованості щодо боржника ОСОБА_2 у звязку з відсутністю документа (довіреності) на підтвердження повноважень стягувача (арк. справи 153).

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС від 19 листопада 2014 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2770/10 від 30 січня 2014 р. про стягнення заборгованості щодо боржника ОСОБА_2 (арк. справи 154).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 р. задоволено скаргу ОСОБА_2, внаслідок чого вищезазначену постанову про відкриття виконавчого провадження визнано незаконною та скасовано (арк. справи 155156).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 р. (арк. справи 157158) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 р. (арк. справи 159160) ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 31 березня 2016 р. ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України даної справи за скаргою ОСОБА_2 (арк. справи 161162).

21 квітня 2016 р. ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулось із заявою про поновлення строку на предявлення виконавчого листа до виконання.

Пунктом 2 частини першої та пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час видачі виконавчого листа судом) встановлено строк предявлення виконавчого документа до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до частини першої статті 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

В якості причин пропуску строку предявлення виконавчого листа до виконання стягувач зазначає про те, що строк було пропущено не з вини стягувача, оскільки судом було скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, і дана справа переглядалася судами вищих інстанцій. Поряд із цим, вказує, що 23 жовтня 2014 р. виконавчий лист уперше було звернуто до виконання, тобто строк його предявлення до виконання перервався, але у відкритті виконавчого провадження державним виконавцем було відмовлено. Вдруге стягувач звернувся до Відділу ДВС 11 листопада 2014 р., постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження, але внаслідок скасування судом цієї постанови, виконавчий лист підлягає поверненню стягувачеві вже поза межами строку його предявлення до виконання. Крім того, в ухвалі Верховного Суду України від 31 березня 2016 р. наголошено, що стягувач мав право звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на предявлення виконавчого листа до виконання, що ним і зроблено.

Проте, оцінюючи доводи стягувача, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку предявлення виконавчого листа до виконання, з огляду на таке.

По-перше, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості було видано судом 30 січня 2014 р. Строк предявлення виконавчого листа до виконання, виходячи з положень статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», та виходячи із дати набрання рішенням суду першої інстанції законної сили 23 жовтня 2013 р., мав становити до 24 жовтня 2014 р.

Стягувач звернувся до Відділу ДВС із заявою про примусове виконання виконавчого листа лише 23 жовтня 2014 р., тобто в останній день цього строку. При цьому, жодного доказу наявності поважних причин неможливості звернення до Відділу ДВС протягом періоду з 30 січня 2014 р. до 23 жовтня 2014 р. (тобто майже 10 місяців) стягувач суду не надав. У судовому засіданні представник стягувача зазначила, що між банком та боржником здійснювались спроби добровільного врегулювання спору, проте, жодними доказами це не підтвердила. Крім того, зазначене не позбавляло стягувача можливості надіслати виконавчий лист до Відділу ДВС, а потім укласти з брожником мирову угоду (за її досягнення) в процесі примусового виконання рішення.

По-друге, як свідчать матеріали справи, ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2015 р., якою було скасовано постанову державного виконавця від 19 листопада 2014 р. про відкриття виконавчого провадження (арк. справи 155156) набрала законної сили після її перегляду Апеляційним судом Запорізької області 15 вересня 2015 р. (арк. справи 157158). У цих ухвалах судів першої та апеляційної інстанції наголошувалось на тому, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, поданим поза строком його предявлення до виконання. Зазначені обставини, на переконання суду, не позбавляли стягувача звернутись одразу після 15 вересня 2015 р. із заявою про поновлення пропущеного строку предявлення виконавчого листа до виконання. Проте, дану заяву стягувач подав до суду лише 21 квітня 2016 р., тобто майже через 7 місяців. На переконання суду розгляд справи у касаційному порядку та вирішення Верховним Судом України питання допуску справи до провадження жодним чином не перешкоджали стягувачеві звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

І, по-третє, як було зясовано у судовому засіданні, представник стягувача вважає, що строк на предявлення виконавчого листа до виконання взагалі не можна вважати пропущеним з підстав, визначених у ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», т.я. він перервався предявлення виконавчого листа до виконання 23 жовтня 2014 р.

Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються, в тому числі, предявленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку предявлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Стаття 23 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави для переривання строку давності пред'явленням виконавчого документа до виконання, при цьому, ч. 2 ст. 23 Закону чітко визначає, що вищезазначений строк пред'явлення переривається і поновлюється, а не починається спочатку.

В цей же час Законом України «Про виконавче провадження» не визначено, чи має бути цей строк поновлений судом, або ж він вважається поновленим вже за фактом його переривання.

Виходячи із положень вказаного Закону, що регламентують строк предявлення виконавчого листа до виконання, поновлення цього строку означає, що стягувач отримує право знов звернутись до Відділу ДВС в межах визначеного законодавством річного строку після переривання цього строку.

В даному випадку строк предявлення виконавчого листа до виконання перервався 23 жовтня 2014 р., а тому стягувач мав право звернутися до Відділу ДВС протягом року з цієї дати. Постанова про відкриття виконавчого провадження була скасована судом 22 липня 2015 р., із набранням ухвалою суду чинності 15 вересня 2015 р. Відтак, у стягувача була можливість знов звернутись до Відділу ДВС у період з 15 вересня 2015 р. до 23 жовтня 2015 р., що ним також зроблено не було. Відтак, стягувач пропустив навіть строк предявлення виконавчого листа до виконання, який мав бути поновлений в силу вищевказаних вимог Закону.

Суд зауважує, що само по собі звернення стягувача з апеляційною, касаційною скаргою, заявою в порядку перегляду рішень за виключними обставинами, не може вважатися поважною причиною пропуску строку предявлення виконавчого листа до виконання. Визначені законодавством процесуальні строки на вчинення відповідної процесуальної дії покликані забезпечити процесуальну дисципліну учасників відповідних правовідносин, вони також кореспондують з відповідними правами та обовязками учасників правовідносин, які вони мають здійснювати добросовісно, що також передбачає встановлення відповідальності у разі їх недотримання.

Враховуючи, що стягувачем не доведено поважних причин, які б обєктивно унеможливлювали дотримання ним строку предявлення виконавчого листа до виконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Керуючись ст.ст. 210, 371 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» від імені якого діє філія «Запорізьке регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про поновлення строку на предявлення виконавчого документу до виконання залишити без задоволення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 5 травня 2016 р.

Повний текст ухвали виготовлено 10 травня 2016 р.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В. Шалагінова