У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ТОВ «Кредитні ініціативи» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. 16.05.2007 Закрите акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (у подальшому Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), правонаступником якого на підставі договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 29500,00 дол. США зі сплатою за нього 9,5% річних і строком повернення не пізніше 15.05.2014. Позичальник порушив свої зобовязання за договором і спричинив виникнення боргу, що станом на 01.11.2014 складав 570183,01 грн, з яких із урахуванням еквіваленту в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ 1 дол. США/12,950684 грн на цю дату за кредитом 267646,74 грн (еквівалент 20666,61 дол. США), за відсотками 222004,25 грн (еквівалент 17142,28 дол. США), а також пеня за 12 місяців перед зверненням до суду 80532,02 грн (еквівалент 6218,36 дол. США). Посилаючись на передбачене договором і законом право вимоги боргу та стягнення неустойки, позивач просив стягнути на його користь із відповідача вищевказану заборгованість та покласти на нього судові витрати.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.10.2015 провадження в справі закрито з підстав, передбачених ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Позивач ставить в апеляції питання про скасування ухвали суду та направлення справи для продовження судового розгляду. На думку сторони, суд не мав підстав для закриття провадження в справі, зокрема, через те, що даний позов не є тотожним позову про стягнення боргу, за результатами розгляду якого було ухвалено заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2011. Позов у справі, провадження в якій закрито, ґрунтується на іншому розрахунку боргу, який, крім того, містить інші елементи порівняно з раніше стягнутим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_1, яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, суд приходить до такого.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з наявності чинного рішення суду, постановленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Утім, повною мірою погодитись із таким судовим рішенням не можна.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Кредитні ініціативи», яке на підставі договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 є правонаступником ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ПАТ «Промінвестбанк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором від 16.05.2007 № 684, що станом на 01.11.2014 складав 570183,01 грн, з яких із урахуванням еквіваленту в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ 1 дол. США/12,950684 грн на цю дату за кредитом 267646,74 грн (еквівалент 20666,61 дол. США), за відсотками 222004,25 грн (еквівалент 17142,28 дол. США), а також пеня за 12 місяців перед зверненням до суду 80532,02 грн (еквівалент 6218,36 дол. США) (а.с. 1-3, 5-9, 15, 18-29).

22.09.2015 відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діяв представник ОСОБА_3, подав суду заяву про закриття провадження в справі з підстав, передбачених ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України, внаслідок наявності заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2011 у справі за позовом ПАТ «Промінвестбанк» до нього про стягнення боргу, що набрало законної сили 23.06.2011, до заяви додав копію указаного рішення (а.с. 79-83).

Ухвалою від 29.10.2015 Ужгородський міськрайонний суд заяву відповідача задовольнив і закрив провадження в справі на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України, погодившись із доводами відповідача (а.с. 87). Тобто, суд виходив із тотожності заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2011 до позову, що розглядається.

Тим часом, зі змісту заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2011 випливає, що ПАТ «Промінвестбанк» предявляло позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за вищевказаним кредитним договором, розрахованого станом на 01.02.2011, де борг складав: за кредитом 20666,61 дол. США (еквівалент 164092,88 грн), за відсотками 2956,69 дол. США (еквівалент 23476,12 грн), пеня 434,30 дол. США (еквівалент 3448,34 грн). Заочним рішенням суду стягнуто в гривневому еквіваленті на користь банку борг із перерахованими вище елементами та в рахунок його погашення звернено стягнення на предмет застави (автомобіль НОМЕР_1. Здійснюючи свої цивільні та процесуальні права на власний розсуд, кредитор погодився з таким вирішенням спору.

В силу положень ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст.ст. 202, 509, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст.ст. 514, 516, 517, 629, 655, ст. 656 ч. 3 ЦК України, із відступленням прав вимоги первісним кредитором новому кредитору до останнього, оскільки не було обумовлено інше, перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (ст. 223 ч. 2 ЦПК України).

Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» у частині стягнення боргу за кредитом предявило до ОСОБА_2 вимогу, що вже раніше була вирішена судом. З огляду на характер спірних правовідносин та на обсяг прав і обовязків сторін, у розумінні закону в цій частині має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й попередній спір, на що вимога у попередньому спорі про звернення стягнення на предмет застави не впливає, оскільки основною вимогою було стягнення боргу, а звернення стягнення на предмет застави виступало лише засобом (способом) забезпечення стягнення боргу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України). Суд першої інстанції закрив провадження в справі за вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу за сумою кредиту в розмірі 267646,74 грн, що є еквівалентом 20666,61 дол. США, із додержанням вимог закону, що, крім іншого, підтверджується й діями та позицією позивача в судах першої та апеляційної інстанцій.

Так, у суді першої інстанції зареєстровано надходження об 11-10 к.ч. 29.10.2015 (після закінчення судового засідання, в якому було закрито провадження в справі) заяви позивача про уточнення позовних вимог від 23.10.2015, якою він визнав факт стягнення боргу за сумою кредиту заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.06.2011 і цією заявою просив стягнути з відповідача лише борг за відсотками в розмірі 450784,33 грн (еквівалент 23189,38 дол. США) і пеню в розмірі 120000,00 грн, розраховані станом на 23.10.2015 (а.с. 86, 88-91). В апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 підтвердила таку правову позицію сторони та не заперечувала обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині закриття провадження в справі за вимогою про стягнення основного боргу за кредитним договором.

Відтак, у частині закриття провадження в справі за вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу за сумою кредиту в розмірі 267646,74 грн, що є еквівалентом 20666,61 дол. США, ухвалу суду першої інстанції слід на підставі ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України залишити без змін.

Стосовно закриття судом першої інстанції провадження в справі за вимогами про стягнення з відповідача боргу за відсотками, а також пені колегія суддів констатує, що таке вирішення процесуального питання не відповідає вимогам закону.

Закриття провадження в справі з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України, може мати місце, якщо розглядається позов, тотожний тому, за результатами розгляду якого було ухвалено рішення раніше. Цих умов немає. У справі, в якій було Ужгородським міськрайонним судом постановлено заочне рішення від 07.06.2011, розрахунок боргу за відсотками (2956,69 дол. США, еквівалент 23476,12 грн) і пені (434,30 дол. США, еквівалент 3448,34 грн) були здійснені станом на 01.02.2011, тоді як у справі, що розглядається, такий розрахунок був проведений станом на 01.11.2014 (відсотки 222004,25 грн, еквівалент 17142,28 дол. США, пеня за 12 місяців перед зверненням до суду 80532,02 грн, еквівалент 6218,36 дол. США). Враховуючи фактично підтверджену зміну позовних вимог, позивач ставить питання про стягнення боргу за відсотками в розмірі 450784,33 грн (еквівалент 23189,38 дол. США) і пені в розмірі 120000,00 грн, розрахованих станом на 23.10.2015. Відмінності хоча б в одному елементі, про які йдеться, виключає тотожність позовів, а відтак і можливість закриття провадження в справі за відповідними вимогами.

Кредитним договором окрім відсоткової ставки за кредитом у розмірі 9,5% річних (п. 2.2.) передбачена також можливість зміни відсоткової ставки за певних умов (п. 3.9.), сплата відсотків у розмірі 30% річних у порядку відповідальності за порушення виконання зобовязань (п. 6.3.). Окрім цього, як відсотки, так і пеня (відповідні заборгованості) є змінними (динамічними) величинами, що розраховуються в кожному конкретному періоді та на кожний конкретний момент із відповідної бази, яка теж може змінюватися.

Закриваючи провадження в справі в цій частині, суд першої інстанції не зясовував, якими є база і динаміка нарахування відповідних платежів, за який період вони, з урахуванням меж дії кредитного договору, нараховані, які саме відсотки та за якою ставкою (ставками) нараховувалися з огляду, зокрема, на зазначення обох ставок у розрахунках позивача, чи має місце застосування щодо відповідних платежів і періодів різних ставок тощо.

За таких обставин, передбачених цивільним процесуальним законом підстав для закриття провадження в справі за вимогами про стягнення з відповідача боргу за відсотками, включно із передчасним закриттям провадження в частині стягнення відсотків у розмірі 2956,69 дол. США у відповідному еквіваленті, а також пені суд не мав і своє процесуальне рішення всупереч вимогам ст. 208 ч. 2, ст. 210 ЦПК України належно не обґрунтував. У цій частині на підставі ст. 311 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу щодо цих вимог позову направити до того ж суду для продовження розгляду. Водночас, за встановлення для того підстав під час подальшого провадження в справі суд не позбавлений права вирішувати питання й про закриття провадження в справі за вимогою про стягнення відсотків у розмірі 2956,69 дол. США, щодо яких раніше було ухвалено рішення судом.

Керуючись ст. 307 ч. 2 п.п. 1, 4, ст. 311 ч.ч. 1, 4, ст. 312 ч. 1 п. 1, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року про закриття провадження в справі в частині вирішення вимог позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за відсотками і пені скасувати, у цій частині справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У частині закриття провадження в справі за вимогою ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитом у розмірі 267646,74 грн (двісті шістдесят сім тисяч шістсот сорок шість гривень 74 коп.), що є еквівалентом 20666,61 дол. США (двадцяти тисяч шестисот шістдесяти шести доларів США 61 цента), ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді