У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання новоствореного будинковолодіння спільною сумісною власністю,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року у задоволенні вказано позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене за неповного з'ясування обставин справи, невідповідністю їх висновкам суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі стверджує, що спірна прибудова до будинку по АДРЕСА_1 є окремим об'єктом нерухомого майна з окремим входом, з будинком ОСОБА_4 добудова має лише часткову спільну капітальну стіну, а решта приміщень, зокрема: прихожа, кухня, кімнати для проживання, надвірні будівлі (гараж, сарай, літня кухня, санвузол) використовуються окремо від господарства відповідачки. Вказує, що судом не було взято до уваги довідки Костопільського РЕМ, яка підтверджує наявність окремого лічильника та системи електрозабезпечення добудови на ім'я ОСОБА_3, довідки Костопільського УЕГГ про підключення газу до будинковолодіння ОСОБА_3 АДРЕСА_1, а також довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про використання ОСОБА_2 кредитів для придбання обладнання в новобудову. Пояснює, що відповідачка ОСОБА_4 не надавала письмової згоди на проведення добудови, проте жодних претензій до них не мала протягом усього часу будівництва, яке тривало понад три роки, і більш того, сама брала участь у будівельних роботах. Звертає увагу суду на те, що земельна ділянка, на якій зведене і основне будинковолодіння, і спірне, була виділена ОСОБА_5, проте правовстановлюючі документи на ділянку і на будинок відсутні на даний час. Вважає, що місцевий суд порушив ст. 331 ЦК України, яка передбачає, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів та обладнання, використаних в процесі будівництва. Покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_4 зазначає, що власником будинку фактично є вона, її син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_6, інвалід І-ї групи. Вказує, що рішення про проведення спірної добудови було прийнято її чоловіком ще до одруження сина з позивачкою, а згоди на здійснення добудови сином чи невісткою ні вона,

____________________________________________________________________________Справа № 564/1038/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Грипіч Л.А.

Провадження № 22-ц 787/823/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

ні чоловік не надавали як в письмовій, так і в усній формі. Доводить, що будівництво проводилось за рахунок спільних коштів її і чоловіка та родичів ще до шлюбу її сина з позивачкою. Окрім того звертає увагу, що все спільне майно, набуте в період шлюбу її сином та позивачкою вже поділене після його розірвання. З наведених підстав просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом про визнання новоствореного будинковолодіння спільною сумісною власністю, ОСОБА_4 обґрунтовувала свої вимоги тим, що в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 ними спільно була збудована прибудова до будинку, яка фактично є окремим об'єктом нерухомості, та відповідно до положень ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що судом у ході розгляду справи, вжито всіх заходів для реалізації позивачкою доказування обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір, наявність добудови, прибудованої до житлового будинку по АДРЕСА_1, а також її будівництво під час перебування сторін у шлюбі та за кошти подружжя не підтверджені належними та допустимими доказами. Окрім цього, суд першої інстанції зазначив, що добудова не є окремим об'єктом нерухомого майна, а відноситься до складових частин житлового будинку, а тому доводи в цій частині безпідставні.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія судів апеляційного суду.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.1993 року по 15.09.2010 року.

З копії інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 вбачається, що забудовником цього будинку зазначений батько відповідача ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Домоволодіння включає в себе житловий будинок 1975 року забудови.

Відповідно до довідки Рівненського обласного НОМЕР_1 від 04.03.2015 року, право власності на дане будинковолодіння згідно архівних матеріалів бюро не зареєстровано.

Будь-яких доказів державної реєстрації права власності на будинок по АДРЕСА_1 та прибудову до нього сторонами не надано та судом їх також не здобуто.

Відповідно до довідки Костопільської міської ради № 22/02-08 від 09.01.2015 року будь-яких рішень щодо виділення земельної ділянки під забудову по АДРЕСА_1, а також щодо добудови чи перебудови будинку міська рада не приймала.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначала, що у спірному будинку проживала по 1910 рік. За період з 1994 року по 1997 рік добудували з чоловіком добудову до будинку, яка є окремим об»єктом нерухомого майна.

З будинкової книги будинковолодіння по АДРЕСА_1 видно, що позивачка проживала в даному будинку з 1993 року.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідачі зазначили, що добудова до будинку проводилась, однак ще до укладення шлюбу позивачки та відповідача ОСОБА_3 Позивачка стала проживати в будинку вже після зведення добудови до будинку.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апелянта про те, що спірна добудова до будинку є окремим об'єктом нерухомості та підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

ОСОБА_2 ані до позовної заяви, ані до апеляційної скарги не додала жодного доказу, що спірна прибудова здійснювалась за рахунок коштів подружжя та їх спільною працею.

Не можуть слугувати доказом на підтвердження обґрунтованості позовних вимог долучені до заяви довідки про придбання будівельних матеріалів бувшим чоловіком позивачки, оскільки ці матеріали придбавались у 2012-2013 роках.

Не доводить також факт створення спільної сумісної власності довідка Костопільського УЕГГ про реєстрацію за ОСОБА_3 газових приладів у період з 2000 року по 2011 рік.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність позовних вимог про визнання новоствореного будинковолодіння спільною сумісною власністю та вважає висновок місцевого суду про відмову у позові законним та обґрунтованим.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Максимчук З.М.

Рожин Ю.М.