Справа № 524/3637/16-ц
Провадження №2-з/524/29/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2016 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про накладення арешту на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В

17 травня 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про накладення арешту на житловий будинок № 140-Б по вул. Чкалова у м. Кременчуці з метою забезпечення майбутнього позову до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності.

Вказував, що зазначений будинок належить ПАТ «Автокразбанк», з яким було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку. На 18 травня 2016 року призначено проведення аукціону з продажу будинку.

Суддя, вивчивши заяву та додані до неї матеріали, встановив наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, а відповідно ч. 3 ст. 151 цього Кодексу, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У ч. 2 ст. 151 ЦПК України встановлено,що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 4 ст. 151 ЦПК України визначено, що за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову. До заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 4 ст. 153 ЦПК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ) (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК ( 1618-15 ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В абзаці 1 п. 2 цієї Постанови визначено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК ( 1618-15 ) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Так, у заяві ОСОБА_2 просить накласти арешт на житловий будинок № 140-Б по вул. Чкалова у м. Кременчуці з метою забезпечення майбутнього позову до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на вказаний житловий будинок.

Однак, заявником не були дотримані вимоги щодо оформлення заяви відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

Дійсно, заявник вказує під причиною, у звязку з якою необхідно забезпечити позов, проведення аукціону з продажу вказаного житлового будинку та подання у майбутньому вказаного позову до ОСОБА_3

При цьому, заявником не були зазначені відомості, потрібні для забезпечення позову. Зокрема, заявник не зазначив причини та необхідність подання даної заяви про забезпечення позову до подання відповідного позову, враховуючи, що спірне питання не відноситься до спорів з приводу порушення права інтелектуальної власності. Також, заявником не було вказано причини подання такого позову у майбутньому до фізичної особи ОСОБА_3, який, як постає з заяви про забезпечення позову, не є власником відповідного житлового будинку. Заявником не зазначається про те, чи погоджується він на застосування судом при розгляді заяви про забезпечення позову відповідної застави, а також ціна майбутнього позову, яку необхідно враховувати при визначені розміру застави згідно ч. 4 ст. 153 ЦПК України.

Станом на час постановлення даної ухвали провадження у цивільній справі за відповідним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 не відкрито.

За таких обставин, суддя вважає, що заява про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, зокрема, щодо обставин, як були наведені, як відомостей, потрібних для забезпечення позову. Тому, відповідно ч. 8 ст. 153 ЦПК України дану заяву необхідно повернути заявнику, оскільки заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України.

Необхідно повернути сплачений судовий збір у розмірі 275,60 грн. враховуючи, що це не суперечить ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 151,152, 153, 208 210, 293 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Повернути ОСОБА_2 заяву про накладення арешту на житловий будинок № 140-Б по вул. Чкалова у м. Кременчуці, оскільки заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України.

Зобов'язати УДКС України у Полтавській області (Управління Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області) повернути ОСОБА_2:

-судовий збір у розмірі 275,60 грн. (двісті сімдесят пять грн. 60 коп.), сплачений згідно квитанції № 0.0.553009657.1 від 17 травня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж пяти діб з дня проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя: