Ухвала

іменем україни

25 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Умнової О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до слідчого судді Ленінського районного суду м. Донецька Кротінова Віктора Олександровича, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що слідчим суддею Ленінського районного суду м. Донецька Кротиновим В.О. 27 вересня 2013 року була винесена ухвала, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ МВС України в Донецькій області про накладення арешту на належне йому майно, а саме, автомобіль «Пежо 206», р.н. НОМЕР_1, двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти у розмірі 1 700 грн. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16 жовтня 2013 року вказана ухвала слідчого судді була скасована в частині арешту грошових коштів у розмірі 1 700 грн. з поверненням йому грошей.

Посилаючись на те, що слідчим суддею Ленінського районного суду м. Донецька Кротиновим В.О. постановлено незаконну ухвали в частині накладення арешту на грошові кошти, а тому його права порушені, ОСОБА_4 просив визнати незаконними дії вказаного слідчого судді та стягнути з відповідачів по справі спричинену йому матеріальну шкоду в розмірі 331,30 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані ухвали та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ст. 125 Основного закону України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано Законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (п. 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки).

З позовної заяви ОСОБА_4 вбачається, що його вимоги фактично зводяться до незгоди з ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 27 вересня 2013 року.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2015 року відкрито провадження у даній справі.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Дійшовши висновку про те, що предметом позовних вимог ОСОБА_4 є, по суті, оскарження процесуальних дій судді, пов'язаних з розглядом справи, місцевий суд вірно закрив провадження у справі.

Крім того, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказану ухвалу без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

О.В. Умнова