22-ц/775/425/2016(м)
Категорія 20 Головуючий у 1 інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Принцевської В.П.

суддів Лопатіна М.Ю., Зайцевої С.А.

при секретарі Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 11 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення в натурі безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача, в обґрунтування своїх вимог посилаючись на те, що його донька ОСОБА_4 померла в 2011 році. За життя 14.02.2008 року його донька видала довіреність на ім'я ОСОБА_5, яка на її підставі здійснила продаж належної ОСОБА_4 спірної квартири, яку придбав ОСОБА_6 Згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2013 року, вартість квартири становила 5 970 гривень, однак фактично сплачена ОСОБА_6 за квартиру склала 20 000 доларів США, з яких ОСОБА_4 з боку ОСОБА_5 було передано 5 000 доларів США. Залишок суми в 15 000 доларів США ОСОБА_5 присвоїла собі. Позивач, як спадкоємець першої черги, вважаючи, що ОСОБА_5 присвоїла належні йому грошові кошти, просив стягнути з відповідачки 123 714,50 гривень, що еквівалентно 20 000 доларам США.

В листопаді 2015 р. позивач збільшив розмір позовних вимог, та, виходячи з існуючого курсу гривні до долару США, просив суд стягнути на його користь гроші в сумі 360 094,65 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд не повно з»ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог матеріального і процесуального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач до суду не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2008 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_5 довіреність, якою уповноважила останню продати за ціну та на умовах на її розсуд належну їй спірну квартиру.

Діючи на підставі вище вказаної довіреності, 03 березня 2008 року укладено договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_6, ціна договору зазначена - 5 970,00 гривень.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За її життя, 28 вересня 2008 року між ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7 було складено розписку, з якої вбачається, що ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_2 та ОСОБА_7 отримали 7 000 доларів США від продажу квартири ОСОБА_4, про що в розписці є відповідні підписи всіх трьох осіб.

З постанови старшого слідчого СВ Приморського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області Лукашенка Ю.В. від 5 листопада 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000006 вбачається, що оригінал розписки від 28.09.2008 р. містить оригінальні підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 8 квітня 2010 року по справі № 2-118/10 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, стягнення матеріальної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. При ухваленні рішення судом встановлено, що розпискою від 28 вересня 2008 року та поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтверджено, що ОСОБА_5 передала ОСОБА_2 7 000 доларів США в зв'язку із кінцевим розрахунком за квартиру та відсутність претензій між сторонами. Зазначене рішення після його перегляду Апеляційним судом Донецької області залишено в силі ухвалою від 01 липня 2010 року.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та дійшов правильного висновку, що позивачем не надано достатньо доказів в підтвердження тих обставин, на які він посилається в своєму позові.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що посилання ОСОБА_2 про його відсутність в межах Маріуполя на момент складання розписки не мають значення, судом правильно встановлений факт підписання ОСОБА_2 вказаної розписки, а в який день він її підписав не має суттєвого значення для справи. Також суд дійшов правильного висновку, що доводи позивача про копіювання його підпису на розписці спростовується висновком експертизи № 361 від 31 травня 2013 року, з якого вбачається, що при дослідженні штрихів спірних підписів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ознак, що свідчать про застосування технічних засобів і методів копіювання при їх виконанні не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції постановлено вказане рішення з додержанням вимог закону, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді