Справа № 216/2439/15-ц
Провадження № 2/216/161/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.02.2016 м.Кривий Ріг

Дніпропетровська область

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Чижикової А.Є.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, встановлення порядку користування приміщеннями та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 6 червня 1987 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них народилось дві дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після реєстрації шлюбу вони з відповідачем спільно мешкали в квартирі № 2 у будинку № 37 на вул. Комуністичній у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яка складається із чотирьох ізольованих кімнат: 1-а площею 12,4 кв. м, 2-а площею 13,89 кв. м, 3-а площею 13,27 кв. м, 4-а площею 6,9 кв. м, кухні площею 9,6 кв. м, ванни, поєднаної із вбиральнею, площею 1, 87 кв. м, коридорів площами 5,1 кв. м і 5,4 кв. м. На підставі розпорядження управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 27 лютого 1994 року № Ц-459 спірна квартира була приватизована, у звязку із чим вони з відповідачем та їхня дочка, ОСОБА_5, стали співвласниками цієї квартири. Також у користуванні їхньої сімї знаходиться гараж та погріб, які розташовані на земельній ділянці біля квартири. Починаючи з серпня 2014 року відповідач перешкоджає їй у користуванні спірною квартирою, він змінив двірні замки, тому вона тривалий час позбавлена можливості потрапити до належного їй житла. У січні та березні 2015 року вона зверталась до міліції з цього приводу, але дієвих заходів щодо вселення її до квартири вжито не було, а лише проведено профілактичну бесіду із відповідачем. Такими діями відповідачем їй завдано моральної шкоди.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила: усунути їй перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом її вселення до цієї квартири; надати їй у користування ізольовану кімнату 2-а площею 13,89 кв. м; надати ОСОБА_6 у користування ізольовану кімнату 3-а площею 13,27 кв. м; надати ОСОБА_5 у користування ізольовану кімнату 4-а площею 6, 9 кв. м; надати відповідачу в користування ізольовану кімнату 1-а площею 12,4 кв. м; залишити в їхньому спільному користуванні кухню площею 9,6 кв. м, ванну, поєднану із вбиральнею, площею 1,87 кв. м, коридори площами 5,1 кв. м і 5,4 кв. м, гараж та погріб, а також стягнути з відповідача на її користь 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. У своїх запереченнях відповідач зазначає, що в березні 2014 року після того, як він потрапив до лікарні із інсультом, позивач добровільно залишила спірну квартиру та забрала речі. Вона разом із молодшою дочкою ОСОБА_7 мешкає в своєї матері за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, АДРЕСА_1. Дійсно в серпні 2014 року він змінив замок на вхідних дверях, але жодним чином не перешкоджав позивачу мешкати в спірній квартирі та не завдав їй моральної шкоди. Тому просив надати йому в користування кімнату площею 13,27 кв. м, дочці ОСОБА_8 кімнату площею 13,89 кв. м, позивачу кімнату площею 12, 4 кв. м, дочці ОСОБА_7 кімнату площею 6,9 кв. м, решту приміщень у квартирі, а також гараж та погріб залишити в спільному користуванні. На думку представника позивача ОСОБА_4 позивач та її дочка ОСОБА_7 взагалі втратили право користування спірною квартирою, оскільки тривалий час не мешкають в ній.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 пояснила, що її мати не мешкає в спірній квартирі з лютого 2013 року, вона хоче жити в цій квартирі разом із батьком та малолітньою дочкою. Її батько є інвалідом 3 групи, тому потребує догляду за станом здоровя. Молодша сестра може жити в квартирі, але не бажає цього, оскільки мешкає разом із бабусею вже більше 7 років. Замок на вхідних дверях дійсно змінили, бо він зламався, а матері ключі не давали, тому що вона не приходила. Підтримує заперечення її батька, відповідача у справі.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_6 пояснила, що вона вже 5 років мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, АДРЕСА_1. У спірній квартирі вона жити не може, оскільки батько пив та сварився із матірю. Підтримує позовні вимоги її матері, позивача у справі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є сусідкою сторін у справі з часу їхнього одруження. Спочатку вони жили нормально, але відповідач любив вживати спиртні напої, тому в них були сварки. Рік тому позивача не пустили до квартири та постійно виганяли її, у звязку з чим вона забрала свої речі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є дружиною двоюрідного брата відповідача. З позивачем знайома близько 5 років, між сторонами в справі були дуже погані відносини та систематичні скандали. Тільки позивач займалась дітьми, а відповідач постійно вживав спиртні напої. Позивач деколи була побита, вона це особисто бачила. Позивач мешкала в кімнаті площею 13,89 кв. м.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач є її племінницею, вона била відповідача та взагалі дуже погана людина. Сімя ОСОБА_6 користувалась всіма кімнатами, чітко визначеного порядку користування в них не було. Близько року позивач мешкає в своєї матері, добровільно залишивши квартиру та забравши всі речі з квартири. Молодша дочка сторін у справі, ОСОБА_6, 7 років мешкає в бабусі, матері позивача.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що він знайомий із відповідачем 10 років, останній працював і надавав родині кошти. Зі слів відповідача йому відомо, що після повернення з лікарні, той не зміг потрапити до квартири, тому був вимушений змінити замок. Позивач забрала свої особисті речі та переїхала жити до своє матері за власною волею.

Заслухавши пояснення сторін у справі, їхніх представників та третіх осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно із дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 27 лютого 1994 року № Ц-459, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, спірна квартира належить відповідачу, позивачу та їхній дочці, ОСОБА_5

Відповідно до технічного паспорту квартира складається із чотирьох кімнат: 1-а площею 12,4 кв. м, 2-а площею 13,89 кв. м, 3-а площею 13,27 кв. м, 4-а площею 6,9 кв. м, кухні площею 9,6 кв. м, ванни, поєднаної із вбиральнею, площею 1, 87 кв. м, коридорів площами 5,1 кв. м і 5,4 кв. м, загальною площею 68,43 кв. м, жилою площею 46,46 кв. м.

У цій квартирі зареєстровані сторони у справі та треті особи.

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу користування спірною квартирою, у звязку з чим позивач зверталась до міліції з відповідними заявами, але їй було розяснено, що в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

В актах від 26 вересня 2015 року, затверджених головою квартального комітету № 54 виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, вказано, що позивач не мешкає в спірній квартирі з березня 2014 року, а ОСОБА_6 з 2010 року.

В актах від 26 вересня 2015 року, затверджених головою квартального комітету № 55 виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, зазначено, що позивач мешкає зі своєю матірю, ОСОБА_13, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, АДРЕСА_1, з березня 2014 року до цього часу, а ОСОБА_6 мешкає зі своєю бабусею, ОСОБА_13, з 2010 року.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачу слід усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом її вселення, оскільки вона є співвласником цієї квартири, а на даний час вона фактично позбавлена права користування нею, тому що відповідачем змінено замки на вхідних дверях квартири і нові ключі він їй не надає.

В абзаці 1 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Вирішуючи питання щодо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, суд виходить із наступного.

Позивач просить надати їй в користування кімнату площею 13,89 кв. м, а відповідач у своїх запереченнях просить надати йому в користування кімнату площею 13,27 кв. м, оскільки саме нею він користується в цей час.

За таких обставин суд вважає за необхідне встановити порядок користування відповідними кімнатами квартири, який добровільно визначений сторонами у справі.

Третій особі ОСОБА_5 слід надати в користування кімнату площею 12,4 кв. м, тому що вона також є співвласником спірної квартири.

Третій особі ОСОБА_6 необхідно надати в користування кімнату площею 6,9 кв. м, оскільки вона хоча і не є співвласником квартири, але зареєстрована в ній, тому має право на користування її приміщеннями.

Крім того, сторони у справі просять залишити в їхньому спільному користуванні кухню площею 9,6 кв. м, ванну, поєднану із вбиральнею, площею 1,87 кв. м, коридори площами 5,1 кв. м і 5,4 кв. м, а також гараж та погріб.

Щодо встановлення порядку спільного користування приміщеннями квартири, суд вважає за необхідне ці вимоги задовольнити, оскільки такий порядок добровільно визначений сторонами.

Питання щодо визнання позивача та третьої особи ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою, в судовому порядку не вирішувалось. Тому суд не бере до уваги доводи представника позивача ОСОБА_4 про те, що вони втратили право користування квартирою, оскільки тривалий час не мешкають в ній.

Стосовно встановлення порядку користування гаражем і погрібом, то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, тому що сторонами не надано суду жодних документів на підтвердження права власності або користування такими обєктами та взагалі їх існування. Відсутність відповідних документів на ці обєкти підтверджено сторонами в судовому засіданні.

Частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом із тим позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того факту, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. При цьому судом враховується, що відповідач є інвалідом 3 групи, сторони у справі є колишнім подружжям і на даний час між ними існують неприязні стосунки, що, зокрема, підтвердилось під судового розгляду. За таких обставин суд не вбачає достатніх підстав для задоволення цих позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 150, 155 ЖК України, ст. 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, встановлення порядку користування приміщеннями та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні жилим приміщенням, а саме квартирою № 2 у будинку № 37 на вул. Комуністичній у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, шляхом її вселення до цієї квартири.

Встановити такий порядок користування приміщеннями:

- надати ОСОБА_1 в користування ізольовану кімнату 2-а площею 13,89 кв. м;

- надати ОСОБА_3 в користування ізольовану кімнату 3-а площею 13,27 кв. м;

- надати ОСОБА_5 в користування ізольовану кімнату 1-а площею 12,4 кв. м;

- надати ОСОБА_6 в користування ізольовану кімнату 4-а площею 6,9 кв. м;

- залишити в спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 кухню площею 9,6 кв. м, ванну, поєднану із вбиральнею, площею 1,87 кв. м, коридори площами 5,1 кв. м і 5,4 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення суду, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Онопченко

Повне рішення складено 9 лютого 2016 року.