АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/951/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Синецька Л. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" - Малєєвої Олени Миколаївни на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" про визнання неправомірними дій відповідача щодо зміни істотних умов праці, зобов'язання роботодавця поновити працівнику попередні умови праці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до Чорнобаївського районного суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання неправомірними дій відповідача щодо зміни істотних умов праці, зобов'язання роботодавця поновити працівнику попередні умови праці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 1 лютого 2007 року вона працює в Чорнобаївському відділенні Черкаського регіонального управління в ПАТ КБ «ПриватБанк», спочатку на посаді менеджера рекламно-інформаційного пункту, потім - касира, згодом на посаді менеджера, а починаючи з 01 квітня 2013 року на посаді спеціаліста з обслуговування клієнтів.

За час роботи вона характеризувалася з позитивної сторони, регулярно отримувала грошові та матеріальні винагороди, подяки.

З 02 жовтня 2015 року без попередження роботодавцем без будь-якого попередження вона позбавлена необхідних засобів для роботи, а саме їй заблоковано електронний вхід до системи ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені, в зв'язку з чим з зазначеної дати вона позбавлена можливості виконувати свої функціональні обов'язки за посадою.

На неодноразові прохання розблокувати вхід під своїм логіном та паролем в програмний комплекс банку отримала відмову від відповідача.

Ці дії відповідача виразилися у зміні умов оплати її праці, оскільки з жовтня 2015 року, незважаючи на її перебування на робочому місці, позивачці припинилась нараховуватися та виплачуватися заробітна плата. При цьому ніяких змін в організації виробництва та праці відповідача, які б супроводжувалися зміною умов оплати праці працівників, не відбулося. Чорнобаївське відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» працює в звичайному режимі. Більше того, на місце позивачки стажується інша особа.

З 03 грудня 2015 року відповідач надав їй відпустку, хоча вона заяви не писала і своєї згоди на цю відпустку не давала. Найголовнішим фактом підтвердження не подання нею особисто заявки на дану відпустку є те, що вона не мала можливості авторизування та входу на Путівник та ПриватДок під її логіном та паролем.

Аналогічно їй було надано відпустку без її згоди з 02 жовтня 2015 року по 22 жовтня 2015 року. Вказувала, що не могла подати заявку на дану відпустку, так як не відбувши попередню з 08 вересня 2015 року по 01 жовтня 2015 року - потрапила 01 жовтня 2015 року на стаціонарне лікування та перебувала на лікарняному, з поданням лікарняного листка відповідачу.

Вважає, що підставою для зміни істотних умов праці став виданий відповідачем наказ № Э.856412/1-6691822 від 16 липня 2015 року «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень», за яким працівник ОСОБА_7 була внесена в список обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку), яким зобов'язано директора Черкаського ГРУ КБ «ПриватБанк» провести роботу по звільненню працівника ОСОБА_7 із забороною повторного прийняття на роботу.

Фіксована ставка для її спеціальності становить 1922,13 грн., які відповідач почав їй нараховувати з моменту блокування її входу в Єдину Систему Авторизації, тобто, з моменту зміни її істотних умов праці, тоді як до моменту порушення прав, її дохід складав 8943,14 грн. на місяць, виходячи із довідок про її заробіток наданих відповідачем за мінусом 7021 грн. Таким чином, різниця між фактично сплаченим їй розміром заробітної плати і тим, який повинен був сплачувати їй відповідач, починаючи з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року становить 28 751,55 грн.

Зазначала, що відповідач порушив її законні права, що й викликало в неї моральні страждання, спричинило втрату нормальних життєвих зв'язків. Заподіяна моральна шкода виразилася у стражданнях позивачки, у позбавленні її заробітної плати. Завдяки діям відповідача вона стала особою, яка виглядає в негативному світлі, про неї говорять, що «так просто не відстороняють від роботи, значить десь прокралася і т.п.», що принижує її честь та гідність. Вона перебуває в стані вагітності. Через емоційні переживання вона потрапила до лікарні з нервовим перенапруженням, в зв'язку з чим понесла додаткові витрати на відновлення стану свого здоров'я та морального стану до того, який існував до порушення її законних прав та інтересів, тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду.

Неодноразово змінюючи позовні вимоги, остаточно просила суд: визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зміни її істотних умов праці, які виразилися в блокуванні доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи Авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Робочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під логіном та паролем ОСОБА_7, що потягли за собою зменшення розміру оплати праці;

визнати неправомірними дії відповідача щодо видання наказів від 02 жовтня 2015 року та № Э.CS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 року про надання їй відпустки без її згоди;

скасувати наказ № Э.856412/1-6691822 від 16 липня 2015 року «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» відносно неї;

скасувати накази від 02 жовтня 2015 року та № Э.CS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 року про надання їй відпустки;

зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виключити її зі списку обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку);

поновити їй попередні умови праці шляхом розблокування доступу в програмні комплекси на базі ЄСА, а саме: до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Робочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під своїм логіном та паролем з наданням робочого місця;

стягнути з відповідача на її користь недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно, виходячи з її середнього заробітку до моменту зміни банком істотних умов праці в сумі 28 751,55 грн.;

грошову компенсацію у вигляді моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зміни її істотних умов праці, які виразилися в блокуванні доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи Авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Робочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під логіном та паролем ОСОБА_7, що потягли за собою зменшення розміру оплати праці.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо видання наказу від 02 жовтня 2015 року про надання ОСОБА_7 відпустки без її згоди.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо видання наказу від 03 грудня 2015 року № Э.CS-ПО-2015-4548579 про надання ОСОБА_7 відпустки без її згоди.

Скасовано наказ № Э.856412/1-6691822 від 16 липня 2015 року «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» відносно ОСОБА_7

Скасовано наказ від 02 жовтня 2015 року про надання ОСОБА_7 відпустки.

Скасовано наказ № Э.CS-ПО-2015-4548579 від 03 грудня 2015 року про надання ОСОБА_7 відпустки.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виключити ОСОБА_7 зі списку обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку);

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» поновити працівнику ОСОБА_7 попередні умови праці шляхом розблокування доступу в програмні комплекси на базі ЄСА, а саме до програмних комплексів «Путеводитель», «Моя зарплата», «Робочий стол сотрудника», «Приват ДОК», «Приват Персонал» під своїм логіном та паролем з наданням робочого місця;

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно, виходячи з її середнього заробітку до моменту зміни банком істотних умов праці в сумі 28 751,55 грн.;

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію у вигляді моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Малєєва О.М. оскаржила його в апеляційному порядку.

Вважає, що судом першої інстанції в основу рішення покладені недостовірні та неналежні докази, не враховані пояснення відповідача, неповно з'ясовано обставини справи, не об'єктивно досліджені наявні у справі докази, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Просило рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не в повному обсязі.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього закону.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. ст. 21, 29 КЗпП України власник підприємства зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, визначити працівникові робоче місце, проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 1 лютого 2007 року позивачка працює в Чорнобаївському відділенні Черкаського регіонального управління в ПАТ КБ «ПриватБанк», спочатку на посаді менеджера рекламно-інформаційного пункту, потім касира, менеджера, а з 01 квітня 2013 року по даний час на посаді спеціаліста з обслуговування клієнтів(т.1 а.с. 56, 58-60).

Дисциплінарних стягнень не мала.

З 01 жовтня 2015 року відповідач в односторонньому порядку змінив істотні умови праці ОСОБА_7, яка займала посаду спеціаліста з обслуговування клієнтів (СОК), у обов'язки якого входить оформлення депозитів, універсальних, соціальних, пенсійних карткових рахунків та ін. Такі операції проводяться у спеціальному програмному комплексі банку. Існують нормативи продаж для даного розряду працівників, а саме: на протязі місяця кожний СОК повинен оформити 22 універсальні карти в місяць, по депозитах мінімум 2 навчаних клієнта, 29 так званих небанківських продуктів, в тому числі не менше 9 білетів і 9 страховок, 29 клієнтів, 9 карт для виплат пенсії, і т.п. (т. 1 а.с. 148).

У ПАТ КБ "ПриватБанк" існує система відслідковуння виконання планів за кожним із СОКів за його логіном, по групам рейтингування в залежності від виконання нормативів. Надбавки розраховуються щомісячно, до 7 числа місяця. При розрахунку надбавки за звітний місяць враховуються останні рейтинги по виконанню норматива (т.1. а.с. 133, 135).

Всі операції виконуються через реєстрацію входу на «Рабочий стол сотрудника» шляхом введення логінів і паролів (т.1 а.с. 158).

Для проходження стандартної процедури реєстрації працівникові потрібно ввести свій логін та пароль в будь-який з програмних комплексів. За кожним працівником закріплений один логін та один пароль, який діє при вході та виході на будь-який з вище наведених комплексів на базі ЄСА. Таку процедуру потрібно проводити перед початком та в кінці робочого дня згідно з графіком працівника, який встановлений в "ПриватПерсоналі" (т.1 а.с.149-161).

З 02 жовтня 2015 року без попередження ОСОБА_7 було заблоковано електронний вхід до системи ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені (для входу в програмний комплекс банку позивачці присвоєно спеціальні логін і пароль), в зв'язку з чим з зазначеної дати вона позбавлена можливості виконувати свої функціональні обов'язки за посадою чим позбавлена необхідних засобів для роботи (т.1 а.с.95-99).

Через блокування входу в систему банку кількість оформлених позивачкою договорів знизилась до 0.

Поки логіни та паролі позивачки для входу в ЄСА були не заблоковані - вона постійно входила до 10 % кращих СОКів про, що свідчать розрахункові листи з доплатами до основної ставки (т.1 а.с.20-23, 166, 170-173). За кожну операцію до її посадового окладу проводилися доплати від 1 до 300 грн. (т.1 а.с. 141-142).

При намаганні зареєструватись в будь-якому каналі табелювання під логінами позивачки та паролями програмний комплекс банку з 01 жовтня 2015 року видає запис «Учетная запись заблокирована на сервере авторизации», про що свідчать роздруківки з зазначених програмних комплексів (т.1 а.с. 94-99).

Процедура табелювання може бути порушена у двох випадках: технічні проблеми (зламався комп'ютер, відключення електроенергії або нетехнічні проблеми (запізнення/пішов з роботи раніше, в "Приват Персоналі" стоїть неправильний графік роботи, протабелювався не під своїм бранчем) (т.1 а.с.154).

При порушенні процедури табелювання працівник повинен подати заявку на НЕLР DЕSК, що позивачка неодноразово намагалась робити, але її спроби були невдалими.

При порушенні процесу табелювання непротабельований день працівникові прирівнюється до прогулу (т.1 а.с. 155).

Крім, того при систематичному порушенні процедури табелювання до працівника можуть бути примінені управлінські рішення згідно з затвердженою Бібліотекою управлінських рішень (СП-2015-6609069 від 25 березня 2015 року): «замечание», «штраф 100-400 грн.», «увольнение» (т.1 а.с. 152).

Про те, що позивачці ОСОБА_7 було заблоковано електронний вхід до системи ПАТ КБ «ПриватБанк» свідчить переписка між позивачкою та провідним спеціалістом по технологіям касового обслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_8, в якій за 11 листопада 2015 року остання вказує, що позивачка внесена в так званий «чорний список» ПАТ КБ «ПриватБанк», що тягне за собою неможливість не тільки роботи як працівника з будь-якими програмними комплексами ПАТ КБ «ПриватБанк», а й обслуговування як клієнта банку (а.с. 102).

При цьому в переписці за 11 листопада 2015 року працівник ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що «...о разблокировке Вашего логина вообще не может идти речи...» (а.с. 105).

На неодноразові прохання розблокувати вхід під своїм логіном та паролем в програмний комплекс банку ОСОБА_7 було відмовлено. Вони підтвердили факт блокування позивачки в системі Авторизації та відмовили у допомозі поновлення без будь-яких на те пояснень про, що свідчать листування через засоби зв'язку, які вказані в "ПриватПерсоналі" з ОСОБА_8, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (т.1 а.с. 14-18, 105, 114, 117).

Неможливість входити до ЄСА банку під своїми логінами та паролями та оформляти договори різного характеру також впливає на заробітну плату позивачки в сторону зменшення, оскільки дохід працівника фронт-офісу складається із постійної частини (ставка) та змінної (бонуси і надбавки). Співвідношення постійної і змінної частини приблизно 50:50. Ставка - це фіксована частина оплати праці, яка встановлюється централізовано в рамках затвердженої в банку тарифної сітки. Фіксована ставка для спеціальності позивачки становить 1922,13 грн. згідно розрахункового листа, який представив відповідач. Бонуси - це оплата, яку отримує спеціаліст за кожну проведену транзакцію (операцію) під своїми логінами. Всі транзакції відображаються в загальному реєстрі банку і мають свій тариф (т.1 а.с. 71, 141-142). Транзакції, які не входять до загального реєстру, працівникові не будуть оплачені (а.с. 136-139).

Крім того, позивачка була позбавлена робочого місця - сидячого місця за столом перед комп'ютером, оскільки робоче місце за столом та комп'ютером на даний час зайняте іншим працівником. Це також підтверджується заявою від 17 лютого 2016 року, завізованою керуючим Чорнобаївського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_9 (т.1 а.с. 24, 211, 212, 223).

Тобто позивачка позбавлена необхідних для роботи засобів.

Оскільки позивачка була позбавлена можливості входу в систему банку і здійснення будь-яких транзакцій, тому її оплата праці суттєво зменшилась, що прямо вказує на зміну істотних умов праці, зокрема систем та розмірів оплати праці в зв'язку зі зміною відповідачем в односторонньому порядку режиму її роботи.

Крім того, на поштову адресу позивачки, яка зареєстрована як «робоча» і заведена в системі "ПриватПерсонал", неодноразово надходили повідомлення від Системи Ескалації ПриватБанку (система покарання і штрафів). Ці повідомлення мають ознайомлюючий характер про порушення термінів обробки документів у системі "ПриватДок", та про те, що на позивачку накладений штраф у розмірі 50 грн. за кожен день порушення. Так, як вхід до системи "ПриватДок" у неї заблокований - вона не мала змоги обробити вказані документи (т.1 а.с. 109).

Як вбачається з матеріалів справи наказом № Э.856412/1-6691822 від 16 липня 2015 року «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень», були затверджені міри дисциплінарного впливу, зокрема до ОСОБА_7 та зобов'язано директора Черкаського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» провести роботу по звільненню працівника ОСОБА_7 (логін ІНФОРМАЦІЯ_1) із забороною повторного прийняття на роботу. Деприміювати співробітників на 100% згідно наказу та внести звільнених співробітників в список обмежень з кодифікатором 1.27 - нелояльність до банку(т.1 а.с. 162-165).

Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Таким чином, метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником або уповноваженим ним органом таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним.

Матеріали справи не містять та не було надано відповідачем ні пояснень ОСОБА_7 про даний проступок, ні розписки, що працівник повідомлений про стягнення. Крім того, підстав виникнення цього наказу та наслідки його дії представник відповідача не пояснив ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді Черкаської області.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що відповідач порушив права позивачки, накладенням дисциплінарного стягнення та без попередження істотно змінив її умови праці у вигляді «блокування» її входу в електронну систему ПАТ КБ «ПриватБанк» та оплату праці.

Згідно з порядком оформлення відпусток у ПАТ КБ "ПриватБанк" працівник за два останніх календарних роки може оформити не більше 48 днів щорічної відпустки. При цьому за один календарний рік працівник може оформити не більше 36 днів щорічної відпустки (т.1 а.с. 125).

Відповідно до п. 1.7 єдиного порядку руху персоналу ПриватБанку і банків-партнерів, кадрове діловодство в банку здійснюється на базі системи електронного документообігу і програмного комплексу ПриватПерсонал. Крім того, п. 5.2 Порядку, проект наказу про надання відпустки формується співробітником самостійно в системі ПриватДок, узгоджується з безпосереднім і вищестоящим керівництвом, а потім направляється на затвердження Голові правління, Керівнику направлення ГУ, Директору РП або особі, якій вони делегували відповідні повноваження(т.1 а.с. 65).

Таким чином, заявку та наказ на відпустку від 01 жовтня та 03 грудня 2015 року повинні були підписати керуючий відділення ОСОБА_9 та функціональний керівник позивачки ОСОБА_11 про що говорять дані з "ПриватПерсоналу" (т.1 а.с. 124).

Але дану заявку та наказ підписувала інша особа - ОСОБА_12 (замісник керівника трудових ресурсів у Головному Банку), який виступає створювачем даного наказу про відпустку(т.1 а.с. 66).

Фактом підтвердження не подання позивачкою особисто заявки на дану відпустку є неможливість авторизування та входу на "Путівник" та "ПриватДок" під її логінами та паролями. (а.с. 94-99).

Крім того, позивачку не повідомили про те, що вона знаходиться у відпустці, і керівник відділення ОСОБА_9 не знав даного факту, так як підписав документ про те, що позивачка дійсно 03 грудня 2015 року знаходилась на робочому місці і не могла виконувати своїх функціональних обов'язків у зв'язку з неможливістю заходити до ЄСА банку а отже і неможливістю подання заявки на відпустку (а.с. 175 ).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про відпустки» загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів. Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

З позивачкою відповідач не погоджував зазначених вище відпусток, тому суд першої інстанції вірно виходив з того, що дії відповідача є протиправними та такими, що порушують трудові права позивачки та законодавство про працю України.

Відповідно до листка непрацездатності серії АГХ № 605419 позивачка перебувала на лікуванні з 01 жовтня по 07 листопада 2015 року (т.1 а.с.25).

Згідно листка непрацездатності серія АГХ №605638 ОСОБА_7 з 16 листопада по 24 листопада 2015 року перебувала на лікарняному(т.1 а.с. 168).

З 04 по 25 грудня 2015 року ОСОБА_7 перебувала на лікуванні, про що свідчить листок непрацездатності Серії АГХ №605754.

Згідно листків непрацездатності Серії АГХ № 569213 та Серії АГХ № 569299 ОСОБА_7 з 04 січня 2016 року по 21 січня 2016 року та з 21 січня 2016 року про 06 лютого 2016 року перебувала на лікарняному.

Вказані листки непрацездатності були здані відповідачу.

Як в апеляційній скарзі, так і в письмових поясненнях представники ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначали, що після надання листків непрацездатності щорічну відпустку було перенесено на інший період(а саме на грудень 2015 рік), наказом б/н від 18 листопада 2015 року ОСОБА_7 було відкликано з відпустки, наданої за період з 02 жовтня 2015 року по 22 жовтня 2015 року. Наказом б/н від 28 січня 2016 року та двома наказами від 08 лютого 2016 року ОСОБА_7 теж було відкликано із відпустки з 03 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Однак, цими наказами не були скасовані накази про відпустки та не виключає того, що дані відпустки надавались із порушенням прав ОСОБА_7 та норм чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про стягнення із ПАТ КБ «ПриватБанк»на користь ОСОБА_7 недоплаченої позивачці заробітної плати за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку, який існував у неї до моменту зміни банком істотних умов праці та лікарняних за рахунок підприємства.

Однак, судом першої інстанції в основу рішення покладений розрахунок вказаних виплат, який проведений із порушенням норм чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 за період з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року пропрацювала 16 робочих днів, з яких в листопаді 9 днів, в грудні 7 днів за які було виплачено 1401,46 грн.

Відповідно до п.п. 2, 8 Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_7, виходячи із заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні становить 282,4 грн.

Тому сума коштів, яка підлягає стягненню за вказані робочі дні становить 4 518,4 (282,4*16) - 1401,46 = 3 116,94 грн.

Відповідно до п.п.2, 3 Порядку «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням» затвердженого Постановою КМУ від 26 вересня 2001 р. N 1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов'язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Згідно роз'яснення Міністерства соціальної політики України від 16 вересня 2015 року N 523/18/99-15, святкові та неробочі дні не потрібно виключати із складу календарних днів, за які обчислюється середній заробіток для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, аналогічно розрахунку середньої зарплати для обчислення страхових виплат за страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та допомоги по вагітності та пологах (пункти 2 та 3 Порядку).

Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) становить 106 050, 42 грн. (сума доходу ОСОБА_7 за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року) : 261 (кількість днів у періоді) = 406,32 грн.

Враховуючи, що позивачка за вказаний період перебувала 5 разів на лікарняному, то за рахунок установи оплаті підлягає 25 днів.

Таким чином за вказаний період Банк повинен був сплатити ОСОБА_7 10 158 (406,32*25)

Згідно наданих Банком даних, за період з 01 жовтня 2015 рок по 31 січня 2016 року було сплачено 534,64 грн. лікарняних за рахунок установи.

Отже, стягненню із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 лікарняних за рахунок коштів роботодавця становить 9 603,6 грн. (10 158 - 554,4).

Всього стягненню із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 підлягає 12 720,54 грн.(9 603,6+3 116,94).

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Ураховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки 5000 грн. є законним і обґрунтованим, враховуючи емоційні переживання відповідачки, яка знаходиться в стані вагітності та потрапила до лікарні з нервовим перенапруженням ( а.с.167-169, 197,198)

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції також вирішив питання щодо розподілу судових витрат. Зокрема рішенням суду першої інстанції було постановлено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 3 000 грн. за правову допомогу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 88 ЦПК визначено правила розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, у частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно ст.1 зазначеного закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що Між ОСОБА_7 та Головня С.Д. 07 грудня 2015 року уклали договір на надання правових послуг адвоката(т.1 а.с.9).

Згідно акту виконаних робіт від 07 грудня 2015 року послуги, згідно договору про надання правових послуг адвоката №26/15 від 07 грудня 2015 року, виконані в повному обсязі, оформлені належним чином(т.1 а.с. 11).

Дійсно, згідно квитанції №13/15 адвокат Головня С.Д. отримав за надання правової допомоги по оформленню позову та представництву в суді кошти в сумі 3000 грн. (т.1 а.с.6).

Однак, дана квитанція не є належним доказом, що підтверджує понесені витрати, оскільки вона не відповідає, ні за формою, ні за змістом вимогам до даного платіжного документу, що визначені в Положенні про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000р. N 614, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001р. за N 105/5296(яке було чинне на час видачі квитанції).

У справі також відсутній розрахунок наданих юридичних послуг.

Тому, враховуючи вказані обставини та відсутність доказів і розрахунків сплати позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині задоволення відшкодування витрат на правову допомогу підлягає до скасування, а в задоволенні даної вимоги ОСОБА_7 належить відмовити.

У решті рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" - Малєєвої Олени Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" про визнання неправомірними дій відповідача щодо зміни істотних умов праці, зобов'язання роботодавця поновити працівнику попередні умови праці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до моменту зміни в односторонньому порядку банком істотних умов праці ОСОБА_7 в сумі 28751,55 (двадцять вісім тисяч сімсот п'ятдесят одна) гривень 55 коп. - змінити, а в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3000,00 (три тисячі) грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3000,00 (три тисячі) грн. - відмовити.

Сягнути з публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно в сумі 12 720 гривень 54 копійки.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :