Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Орджонікідзевський районний відділ у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою із зняттям з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Орджонікідзевський районний відділ у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, Харківська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою із зняттям з реєстраційного обліку.

На обґрунтування своїх вимог посилались на те, що 23 вересня 1989 року ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1. 13 листопада 1991 року ОСОБА_7 як працівнику Харківського тракторного заводу, спільним рішенням № 47 адміністрації та профкому заводу на родину було виділено кімнату № 199 у гуртожитку сімейного типу у будинку АДРЕСА_1, про що видано посвідчення НОМЕР_1. В квартирі сторони були зареєстровані 21 липня 1992 року. Донька сторін, ОСОБА_5, зареєстрована у вказаній кімнаті з 18 липня 2006 року. Спільним рішенням адміністрації та профкому Харківського тракторного заводу від 13 квітня 1999 року відповідачу на родину була надана ще одна кімната № 201, на право зайняття якої сторони отримали посвідчення від 20 квітня 1999 року № 1658. У 2004 році відповідач був звільнений з роботи, після чого сторони стали проживати в окремих кімнатах, мали окремий бюджет. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 09 грудня 2009 року. У 2013 році відповідач залишив кімнату, в якій проживав та переїхав жити до своєї матері у АДРЕСА_2, де й проживає до цього часу. Зазначали, що відповідач за вказаною адресою не проживає, житлом не цікавиться та не приймає участі в його утриманні.

Враховуючи викладене, позивачі просили визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловою площею у кімнатах АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року, позов задоволено.

Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловою площею в кімнатах АДРЕСА_1 із знаттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У касаційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що відповідач з березня 2013 року без поважних причин в спірній квартирі не проживає, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, дійшли обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана