АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2451/13-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/1093/К/16 Шестакова З.С.
Категорія - 43 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.,

за участі секретаря: Петренко К.І.,

за участі: представника Нікопольської міжрайонної прокуратури - прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 - Кузьменка Сергія Віталійовича,

представника територіальної громади міста Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради - Демченко Марини Леонтіївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Нікопольської міжрайонної прокуратури в інтересах територіальної громади міста Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, в якості третіх осіб: Комунальне підприємство «Міська житлово-технічна інспекція» та служба у справах дітей Нікопольської ради, про усунення перешкод у володінні та розпорядженні майном, шляхом зняття з реєстрації та виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Нікопольська міжрайонна прокуратура звернулася до суду в інтересах територіальної громади міста Нікополя в особі в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради з позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, треті особи: КП «Міська житлово-технічна інспекція», служба у справах дітей Нікопольської ради, про усунення перешкод у володінні та розпорядженні майном, шляхом зняття з реєстрації та виселення з квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якості третіх осіб: державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачова Л.П., ОСОБА_11, про визнання спадщини відумерлою, витребування майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, в якості третіх осіб: державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачова Л.П., ОСОБА_11, ОСОБА_9, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М., про визнання договору дійсним та визнання добросовісним набувачем квартири квартира АДРЕСА_1 передана в комунальну власність територіальної громади м. Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області та 02 жовтня 2012 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Вказану квартиру виконавчий комітет Нікопольської міської ради Дніпропетровської області планує надати громадянам, які перебувають на обліку у виконкомі Нікопольської міської ради як такі, що потребують поліпшення житлових умов, однак представникам управління комунального майна Нікопольської міської ради було відмовлено у доступі до квартири.

Встановлено, що 04 січня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком до 31 грудня 2014 року.

09 грудня 2011 року в квартирі як члени сім'ї власника зареєстровані 3 особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, в квартирі вони не проживають.

Приймаючи до уваги те, що відповідач ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми не набула право користування житловим приміщенням, оскільки була зареєстрована у спірній квартирі як члени сім'ї ОСОБА_8, який станом на 09 грудня 2011 року (день реєстрації вказаних осіб) вже не був власником квартири АДРЕСА_1 та не мав законних прав розпоряджатися квартирою; до належного на той час власника квартири - Нікопольської міської ради ОСОБА_4 з заявою про надання дозволу на продовження користуванням квартирою на підставі договору оренди від 04 січня 2010 року не зверталася, тому прокурор, захищаючи право власності територіальної громади м. Нікополя, просив суд усунути перешкоди у володінні та розпорядженні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу Державної міграційної служби в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Вирішено усунути перешкоди у володінні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_7 шляхом виселення ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_3, та зняття їх з реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що описова частина рішення суперечить її резолютивній частині.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира здається поденно відповідачем а відповідача взагалі не проживають в ній, оскільки позивачем вказані дані не доведено.

Судом першої інстанції залишено поза увагою питання дотримання прав неповнолітніх дітей, не надано оцінки думці третьої особи - Служби у справах дітей Нікопольської ради щодо можливості задоволення позову у разі реєстрації неповнолітніх дітей за іншою адресою.

При вирішені спору судом не застосовано до правовідносин норми Житлового кодексу України, що є порушенням норм матеріального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що права територіальної громади міста Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради, як власника спірної квартири, порушено відповідачем ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, оскільки вона з неповнолітніми дітьми не набули законного права користування житлом у квартирі АДРЕСА_3.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на теперішній час власником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 02 жовтня 2012 року є територіальна громада м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради (а.с.9).

До 05 липня 2008 року власниками квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року в рівних частках були ОСОБА_13, який ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер, ОСОБА_14, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, ОСОБА_15, який ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2008 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_14 Встановлено факт належності ОСОБА_14 свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року та визнано за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2010 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2008 року скасовано, та ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2010 року провадження по справі за позовом ОСОБА_14 до територіальної громади м. Нікополя про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування за законом закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

05 липня 2008 року ОСОБА_16, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_14, продала, а ОСОБА_9 придбав квартиру АДРЕСА_3.

30 липня 2008 року ОСОБА_9 продав спірну квартиру ОСОБА_8

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 30 липня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М., рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2011 року був визнаний недійсним. Квартира АДРЕСА_3 була витребувана у ОСОБА_8 на користь територіальної громади м. Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (а.с.5-8).

ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані в АДРЕСА_8 з 09 грудня 2011 року як члени сім'ї власника та на підставі договору оренди даної квартири, укладеного 04 січня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Відповідно до частин 1 і 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормою статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приймаючи до уваги те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 30 липня 2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, був визнаний недійсним з моменту його вчинення, суд першої інстанції дійшов вірого висновку про те, що ОСОБА_8 не набув права власності на дану квартиру та не мав законних прав розпоряджатися нею і надавати згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_2.

Доводи апеляційної скарги про те, що описова частина рішення суперечить її резолютивній частині є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-1V, підставою для зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем реєстрації, остаточного рішення суду.

Після оформлення процедури передачі квартири АДРЕСА_4 у комунальну власність територіальної громади міста Нікополя в особі Нікопольської міської ради, ОСОБА_4 разом з дітьми в добровільному порядку квартиру не звільняє, з реєстраційного обліку не знімається, чим порушує права територіальної громади міста Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради як власника спірної квартири.

У зв'язку з вищевикладеним виникла необхідність вирішити дане питання в судовому порядку шляхом винесення рішення суду про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_5.

Отже, здійснивши посилання на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 13 82-1V, суд в описовій частині зробив висновок про передчасність звернення до суду з позовною вимогою щодо саме зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу Держаної міграційної служби в Дніпропетровській області про зняття з реєстрації відповідачів, що не суперечить резолютивній частині, в якій судом вирішено зняти з реєстрацій відповідачів як спосіб усунення перешкод у володінні та розпорядження спірною квартирою.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира здається поденно відповідачем а відповідача взагалі не проживають в ній, оскільки позивачем вказані дані не доведено з огляду на наступне.

Під час судового розгляду прокуратурою надавались суду докази, а саме довідка з ОСББ «Електрометалург-Н» про те, що адресою: в АДРЕСА_6, ніхто не проживає. Крім того, був допитаний свідок (дільничий інспектор Нікопольського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області Величко О.А.), який пояснив, що ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в спірній квартирі не проживає, також надав пояснення сусідів, які долучені до матеріалів справи.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою питання дотримання прав неповнолітніх дітей, не надано оцінки думці третьої особи - Служби у справах дітей Нікопольської ради щодо можливості задоволення позову у разі реєстрації неповнолітніх дітей за іншою адресою, оскільки згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 разом зі своїми малолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були зареєстровані у вищевказаній квартирі з дозволу ОСОБА_8, який в той час вже не був власником спірної квартири та не міг розпоряджатися даним житлом, зазначені особи в квартирі були зареєстровані незаконно та, відповідно, не набули жодних прав.

В судовому засіданні представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради, висловила можливість задоволення позовних вимог в разі, якщо права дітей на житло не будуть порушені.

В даному випадку, права дітей не були порушені, оскільки ОСОБА_4 та її неповнолітні діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 не набули законного права власності та користування вказаною квартирою ще під час реєстрації в ній, та вони забезпечені житлом, оскільки ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з ОСОБА_18, якому на підставі свідоцтва про право власності від 22.11.1993 року належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_7.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: