ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №636/899/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді - Панаід І.В.,

секретаря судових засідань - Шикової К.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру та визнання права власності,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру та визнання права власності. В позові вказав, що він є власником 1/4 квартири АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира була отримана ним у власніть шляхом приватизації. На момент отримання Свідоцтва про право власності на житло йому було 16 років, його згоди на приватизацію вищевказаної квартири ніхто не отримував. Таким чином, Позивач вважає, що Свідоцтво про право власності на житло від 28.01.1999, видане Харківською квартирно - експлуатаційною частиною району згідно з розпорядженням від 28.01.1999 №2108, в частині надання йому у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, має бути скасованим.

Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, та просив суд позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання також не з'явились, були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними у справі доказами.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2, є власником 1/4 квартири АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 28.01.1999, виданим Харківською квартирно - експлуатаційною частиною району згідно з розпорядженням від 28.01.1999 №2108 (а.с.8).

У вказаній квартирі мати Позивача, ОСОБА_4, зареєстрована з 09.10.1992, батько - ОСОБА_3, з 09.10.1992.

На час приватизації Позивач постійно не проживав в квартирі, наймачем цієї квартири не був.

Саме через те, що батьки Позивача включили його до приватизації даної квартири, він в подальшому позбавлений права приймати участь у приватизації якогось іншого нерухомого майна, що в свою чергу порушує та звужує його права.

Таким чином, свідоцтво про право власності на житло від 28.01.1999, видане Харківською квартирно - експлуатаційною частиною району згідно з розпорядженням від 28.01.1999 №2108, в частині надання ОСОБА_2 у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, має бути скасованим.

Видача Свідоцтва про право власності на вказану квартиру обмежило право Позивача на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію.

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до абз. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 2 Закону до об'єктів приватизації належать - квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Згідно п.18 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету з житлово-комунального господарства від 15 вересня 1992 року (яке було чинним в 1999 році на момент приватизації вищезазначеної квартири), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно п.23 зазначеного Положення, оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Таким чином, як випливає з аналізу вказаних норм, процедура оформлення права власності передбачає обов'язкове постійне проживання в цих квартирах (будинках) квартиронаймача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до пп.9 п.1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 174, 209, 213-215, 256 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру та визнання права власності - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, видане 28.01.1999 Харківською квартирно - експлуатаційною частиною району згідно з розпорядженням від 28.01.1999 №2108, зареєстроване 26.02.2000 в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації, визнавши за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 3/8 частину квартири АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, право власності на 3/8 частину квартири АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -