Справа № 686/5084/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Кшановської Є.З.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа, котра не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Виконавчий комітет Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради) про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та вселення, -

в с т а н о в и в :

В березні 2016 року позивач звернулась до суд з вище вказаним позовом в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_2, просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_3 на одну другу частину квартири за № 29 по вулиці Проскурівського підпілля 16 у м. Хмельницький після смерті сина ОСОБА_4, який помер 6.02.2013 року, частково недійсним, а також вселити її з малолітньою донькою в зазначену квартиру. Позовні вимоги вмотивувала тим, що відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_4 визнано батьком малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 06 лютого 2013 року ОСОБА_4 помер. Він був власником ? частини спірної квартири, однак відповідач ОСОБА_3 оформила спадкові права повністю на дану частину квартири, внаслідок чого порушені права малолітньої дитини, в котрої також виникло право на спадкування по закону її частки у майні батька, а також проживання в означеній частині квартири. Однак відповідач створює перешкоди та відмовляє їй у вселенні з малолітньою дитиною у житло, на яке дитина має право, в даний час дитина житлом не забезпечена та фактично проживає у реабілітаційному центрі.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і просить їх задовольнити, пояснивши, що вона з донькою проживала в спадковій квартирі, однак після похорону батька дитини відповідач вигнала їх з квартири, змінила замок, тривалий час не надавала доступу до особистих речей, які залишились в помешканні. В квартирі все ще залишаються їх з донькою речі.

В судове засідання відповідач не зявилась, свого представника не направила, повідомлялась про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку, надала численні письмові заперечення, в яких посилається на неможливість особистої явки в судове засідання за станом здоровя, просить в позові відмовити, оскільки спадкування відбулося відповідно до закону, а позивач не має жодного стосунку до належної відповідачу квартири. Крім того, житлова площа ? квартири, на вселення до якої претендує позивач з донькою, складає 8,1 кв.м, тоді як норма встановлена в розмірі 13,65 кв.м на одну особу, тобто на двох 27,3 кв.м. Для користування цією квартирою трьох осіб її житлової площі недостатньо, а неналежні житлові умови унеможливлюють нормальний розвиток дитини. Крім того, у власноручно написаних заявах посилається на вкрай неприязні стосунки з позивачем з огляду на аморальну поведінку останньої та категорично заперечує щодо вселення її з донькою до квартири. Просить провести судовий розгляд справи в її квартирі, однак таке клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 158 ЦПК України, судове засідання проводиться в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань. Тому суд вважає за необхідне судовий розгляд справи провести за відсутності відповідача в судовому засіданні з урахуванням наданих нею письмових заперечень.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав.

Заслухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Встановлено, що 6.02.2013 року помер ОСОБА_4, після якого відкрилася спадщина за законом, у складі котрої - ? частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1. В установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини подали матір спадкодавця ОСОБА_3 (23.05.2013 року) та позивач в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 (10.06.2013 року).

При цьому батьківство спадкодавця щодо ОСОБА_2 встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9.10.2015 року у справі № 686/703/15-ц, яке на даний час є таким, що набрало законної сили.

Таким чином, спадкоємцями майна ОСОБА_4 в рівних частках (по ? кожній) є малолітня ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3, однак відповідачу державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 18.09.2013 року було видано свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно (1/2 частину квартири АДРЕСА_2), а не на його ? частину, чим порушено спадкові права малолітньої ОСОБА_2

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи до майна ОСОБА_4, витребуваними судом, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9.10.2015 року у справі № 686/703/15-ц, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 58588238 від 5.05.2016 року, наявними у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки відповідач не мала права на спадкування усієї ? квартири, а мала право на спадкування лише ? квартири, тому слід визнати вище зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним в частині ? квартири АДРЕСА_2.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, малолітній ОСОБА_2 належить ? квартири АДРЕСА_2 з часу відкриття спадщини смерті ОСОБА_4, тобто з 6.02.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Таким чином, як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3 вправі використовувати спірну квартиру для власного проживання. ОСОБА_1 самостійного права на проживання в квартирі не має, однак є матірю малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а в силу ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Як вбачається з рішення Хмельницького міськрайонного суду від 9.10.2015 року у справі № 686/703/15-ц, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали проживати однією сімєю у квартирі ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_3 з 1998 року. Одразу після проведення похорону ОСОБА_4 відповідач у квартиру ОСОБА_1 та її доньку не впустила.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вкрай неприязні стосунки між сторонами вбачаються також із численних наявних у справі письмових заяв відповідача.

Як передбачено ст. 155 ЖК України, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, підлягає до задоволення і позовна вимога про вселення ОСОБА_2 в спірну квартиру разом з її матірю, так як вона здійснює батьківське піклування щодо малолітньої доньки, є її законним представником.

Не можуть бути взяті до уваги заперечення відповідача щодо неможливості вселення в квартиру з тієї причини, що її площа є недостатньою для проживання трьох осіб, - оскільки відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, позов слід задовольнити в повному обсязі.

Від судових витрат у справі обидві сторони звільнені: позивач як законний представник малолітньої, відповідач як інвалід першої групи. За таких обставин судові витрати стягненню з жодної зі сторін не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 61, 88, 158, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 242, 272, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 391, ч. 1 ст. 1261, 1 ст. 1267, ч. 5 ст. 1268, ч. 1 ст. 1301 ЦК України, ч. 2 ст. 160 СК України, ст. 155 ЖК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.09.2013 року, видане державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 недійсним в частині ? квартири АДРЕСА_2.

Вселити малолітню ОСОБА_2 з її законним представником - матірю ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: