23.06.2016 227/981/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючої судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Заварзіній Я.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу « Білицький професійний ліцей», третя особа: ОСОБА_3 про визнання відмови в прийнятті на роботу неправомірною та протиправною, укладення трудового договору, стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Державного навчального закладу « Білицький професійний ліцей» про визнання відмови в прийнятті на роботу неправомірною та протиправною, укладання трудового договору, стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в середині серпня 2015 року прийшла до ДНЗ « Білицький професійний ліцей» щоб дізнатися про вакантні посади та подати заяву про працевлаштування, де в присутності голови профспілки ліцею, іі прийняла в.о. директора ОСОБА_3, яка повідомила, що ще не набрано групу електрослюсарів і коли її наберуть позивачу подзвонять.Позивач зазначає, що до 31.08.2015 року їй ніхто не подзвонив, і тому в той же день вона поїхала в м.Слов»янськ до начальника відділу професійно-технічної освіти ОСОБА_4, у якого в той же час була на прийомі в.о. директора ліцею ОСОБА_3, та подала заяву про сприяння в працевлаштуванні. 01.09.2015 року під час звернення до Добропільського міського центру зайнятості позивачу стало відомо про заявку від ДНЗ «Білицький професійний ліцей» щодо вакансії викладача спеціальних дисциплін гірничого профілю. В той же день 01.09.2015 року через секретаря позивачем було подано заяву (вхідний № 4) від 31.08.2015 року про прийняття на посаду викладача спеціальних дисциплін гірничого профілю(вхідний № 4) та отримала інформацію, від секретаря, що інших заяв окрім заяви позивача не має. Позивач також зазначає, що 17.09.2015 року через пошту звернулася до ДНЗ « Білицький професійний ліцей» про надання письмової відповіді на свою заяву від 31.08.2015 року. Не дочекавшись відповіді позивач 16.10.2015 року вимушена була звернутися до в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» ОСОБА_3, яка своєю рукою на заяві позивача від 31.08.2015 року зробила запис : « Вакансій на даний момент не має,16.10.2015р.». Позивач також зазначає, що 19.10.2015 року звернулася до в.о. директора департаменту освіти та науки Донецької ОДА ОСОБА_5 із заявою про сприяння в працевлаштуванні, на що 05.11.2015р. отримала відповідь про те, що 18.08.2015р. Державним навчальним закладом « Білицький професійний ліцей» подана звітність(інформація про попит на робочу силу(вакансії) до державної служби зайнятості, відповідно до якої були вакантними посади майстра виробничого навчання(гірничого профілю) та викладач спецдисциплін(гірничого профілю), і 31.08.2015 року із заявою про прийняття на роботу майстром виробничого навчання звернувся ОСОБА_6, який був прийнятий на роботу 09.09.2015 року відповідно до наказу № 12 від 08.09.2015 року, за ним також закріплене педнавантаження викладача спецдисциплін(гірничого профілю).На теперішній час вакантні посади викладача хімії, біології та методиста» Позивач також зазначає, що на посаду методиста було переведено майстра ОСОБА_7, а на її посаду прийнято ОСОБА_8. Позивач вважає, що це не відповідає дійсності, оскільки в.о. директора ОСОБА_3 31.08.2015 року була відсутня на роботі(була на прийомі в області) і ОСОБА_6 не мав можливості зареєструвати свою заяву про прийняття на роботу. Позивач також зазначає, що 09.11.2015 року нею було написано заяву на адресу нового директора департаменту освіти та науки Донецької ОДА ОСОБА_9 щодо особливого підбору кадрів за принципом « кум», «сват», але не дочекавшись відповіді позивач написала заяву-нагадування щодо своїх звернень.На цей час відповіді на її звернення позивач не отримала, й тому вимушена звернутися до суду. Позивач зазначає, що маючи диплом Комунарського гірничо-металургійного інституту за спеціальністю « Електроенергетика» та кваліфікацію інженера-викладача електроенергетичних дисциплін, вищу категорію викладача, яку присвоєно наказом № 97 від 28.05.2004р., почесні грамоти та 27 років трудового стажу в цьому ліцеї, їй було відмовлено в прийомі на роботу з причини неприязних стосунків з керівництвом ліцею. Вважає, що порушено її право на працю, передбачене ст.43 Конституції України та ст.22 КЗпП України. Позивач також зазначає, що їй було нанесено моральну шкоду внаслідок безпідставної відмови в працевлаштуванні, яка полягає в порушенні нормального укладу життя позивача, ставить під сумнів ділові якості позивача, що у свою чергу принижує її честь, гідність і ділову репутацію. Просить суд визнати відмову в прийнятті на роботу незаконною та зобов»язати керівництво Державного навчального закладу «Білицький професійний ліцей» прийняти позивача на роботу на посаду викладача спеціальних дисциплін гірничого профілю або майстра виробничого навчання і укласти з нею трудовий договір, стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, зазначивши, що вже декілька років намагається працевлаштуватися на роботу до відповідача, але в зв»язку із тим, що вона звертається до різних інстанцій зі скаргами на дії керівництва ліцею, їй відмовляють в працевлаштуванні, в той час, коли вона повністю відповідає всім вимогам, які висуваються до посади викладача гірничих дисциплін, має 27 років стажу роботи викладачем цього ж ліцею, викладала різні дисципліни і має вищу категорію викладача. Вважає, що їй безпідставно було відмовлено в працевлаштуванні. Також позивач зазначила, що не вважає, що пропустила строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки відповідач офіційно у встановленому порядку не повідомив її про відмову в прийнятті на роботу, відповідь на свою заяву вона не отримала й досі, неодноразово зверталася до вищих інстанцій системи освіти з метою вирішення питання працевлаштування до відповідача, які виявилися безрезультатними, після чого вирішила звернутися до суду за захистом свого порушеного права на працю. Позивач також зазначила, що вирішила працевлаштуватися на вакантну посаду викладача спеціальних дисциплін гірничого профілю, оскільки отримує маленьку пенсію, розмір якої становить 1300 гривень, що є недостатнім для життя. Пропрацювавши в даному ліцею не один рік, маючи досвід роботи, отримала незаконну відмову в прийнятті на роботу, в зв»язку із чим вимушена переносити душевні страждання через протиправну поведінку відповідача, який грубо порушує її право на працю і ставить під сумнів її ділові якості, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Також позивач зазначила, що вимушена протягом тривалого часу звертатися до різних інстанцій з метою вирішення питання працевлаштування до відповідача.Нанесену моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000 гривень.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_10 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, з посиланням на законність відмови в прийнятті на работу, з огляду на те, що хоча вакансія викладача гірничих дисциплін і є вільною, але фактично об»єм робіт, тобто викладацькі години, розподілено між іншими працівниками, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Тобто на момент звернення позивача до в.о. директора Білицького професійного ліцею ОСОБА_3 не можливо було прийняти позивача на посаду викладача гірничих дисциплін, оскільки викладацькі години вже були розподілені між іншими працівниками, на що вони надали згоду, написавши відповідні заяви 31.08.2015 року. Стосовно прийняття позивача на посаду майстра виробничого навчання представник відповідача зазначив, що позивач не має відповідної кваліфікації, яка вимагається для зайняття цієї посади, і позивачем між тим не подавалося заяви керівництву ліцею з проханням прийняти її на посаду майстра виробничого навчання. Представник відповідача також заявив клопотання про застосування наслідків пропущення строку звернення до суду, передбаченого ст.233 КЗпП України, оскільки про порушення своїх прав позивач ОСОБА_1 дізналася 16.10.2015 року, а звернулася до суду з позовною заявою 11.03.2016 року.

Третя особа по справі ОСОБА_3 суду повідомила, що дійсно з серпня 2015 року на час відпустки колишнього директора та починаючи з 01.10.2015 року є виконуючою обов»язки директора ДНЗ «Білицький професійний ліцей». Також третя особа підтвердила, що в серпні 2015 року до неї приходила позивач ОСОБА_1 з проханням про працевлаштування, але вона повідомила позивачу, що повної ставки в ліцеї не має і будуть сумісники, після чого ОСОБА_1 пішла. На момент звернення позивача ОСОБА_1 01.09.2015 року із заявою про прийняття на роботу викладачем спец.дисциплін гірничого профілю обсяг робіт за цією посадою був розподілен між майстрами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, відповідно до їх заяв від 31.08.2015 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено особисто 16.10.2015 року шляхом написання на заяві , зареєстрованій 01.09.2015р. вх.№ 4, надписом « вакансій на даний момент не має». Також зазначила, що вакансія « викладач спец.дисциплін гірничого профілю» на сьогодняшній день ніким не зайнята і при штатній кількості 10 викладачів, фактично працює 9 чоловік, а педнавантаження виконують сумісники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Зазначає , що ніякого конфлікту між нею та позивачем на час звернення позивача із заявою про працевлаштування у неї не було , оскільки до того не була знайома з позивачем. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, надавши їм оцінку як кожному окремо, так і в сукупності приходить до наступних висновків :

Відповідно до ст.2 КЗпП України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоровя, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обовязків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не повязаними з характером роботи або умовами її виконання.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно ст.ст.3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Відповідно до копії Статуту ДНЗ « Білицький професійний ліцей» Державний навчальний заклад « Білицький професійний ліцей» є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби, печатки і шпампи(а.с.158)

Згідно п.5.4. Статуту приймає на роботу та звільняє з роботи працівника професійного ліцею директор, у порядку визначеному законодавством України.(а.с.163обор.стор.)Відповідно до п.6.3. Статуту директор професійного ліцею організовує навчально-виробничй та навчально-виховний процес, забезпечує створення необхідних умов для підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації робітників, діє від імені професійного ліцею, в установленому порядку персонально відповідає за результати діяльності професійного ліцею, приймає на посади та звільняє з посад працівників професійного ліцею, затверджує відповідно до кваліфікаційних характеристик їхні посадові обов»язки, формує педагогічний колектив, видає в межах своєї компетенції накази та розпорядження, тощо(а.с. 163)

Як встановлено в судовому засіданні в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» на період відпустки директора ОСОБА_11 на період з 10.08.2015р. по 07.09.2015 року призначено ОСОБА_3, що підтверджується копією наказу № 70 НВР від 29.07.2015 року (а.с.155). Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 437-к від 25.09.2015р. починаючи з 01.10.2015 року на ОСОБА_3 покладено обов»язки директора ліцею до заміщення в установленому законодавством порядку вакантної посади директора(а.с.153). Таким чином, судом встановлено, що на момент звернення позивача ОСОБА_1 із заявами про працевлатування в.о. директора ДНЗ «Білицький професійний ліцей» була ОСОБА_3

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до в.о. директора ДНЗ «Білицький професійний ліцей» 27.08.2015 року з питання працевлаштування на посаду «викладач спец.дисциплін гірничого профілю», що підтвердила в судовому засіданні сама позивач, свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа ОСОБА_3

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що позивач повторно приходила до Білицького професійного ліцею 31.08.2015 року з питання працевлаштування, але в.о. директора ОСОБА_3 не було, в зв»язку з перебуванням в обласному управлінні освіти.

Як зазначила позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вона також 31.08.2015 року поїхала в м.Слов»янськ до начальника відділу професійно-технічної освіти ОСОБА_4, у якого в той же час була на прийомі в.о. директора ліцею ОСОБА_3, та подала заяву про сприяння в працевлаштуванні. Тобто про свій намір працевлаштуватися позивач повторно повідомила в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 керівника відділу професійно-технічної освіти Донецької ОГА. Про перебування 31.08.2015 року позивача на прийомі у начальника відділу освіти з питання працевлаштування підтвердили в судовому засіданні в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_14

Судом також встановлено, що 01.09.2015 року позивач знову звернулася до в.о. директора ДНЗ «Білицький професійний ліцей» ОСОБА_3 з відповідною заявою від 31.08.2015 року, яка була зареєстрована в журналі поданих заяв під № 4 від 01.09.2015 року. (а.с.9, 49).

Як встановлено в судовому засіданні на свою заяву від 31.08.2015 року з проханням про прийняття на роботу «викладачем спец.дисциплін гірничого профілю» позивач відповідно до встановленного порядку згідно вимог Закону України « Про звернення громадян» до сьогодняшнього дня відповіді від керівництва ДНЗ « Білицький професійний ліцей» не отримала .

Зазначений факт підтвердила в судовому засіданні як позивач, так і третя особа ОСОБА_3, яка виконує обов»язки директора ДНЗ« Білицький професійний ліцей».

Згідно статуту ДНЗ « Білицький професійний ліцей» (п.5.2.) педагогічною діяльністю у професійному ліцеї займаються особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості та фізичний стан , який дає змогу виконувати обовязки педагогічного працівника. На посади педагогічних працівників професійного ліцею можуть призначатися фахівці виробництва, сфери послуг, які мають вищу освіту і здобули відповідну психолого-педагогічну підготовку. Вимоги до педагогічних працівників професійного ліцею визначаються кваліфікаційними характеристиками, що підтверджуються в установленому порядку Рівень професійної кваліфікації педагогічних працівників, які забезпечують професійно-практичну підготовку за конкретною робітничою професією, має бути, як правило, вищий від встановленого навчальним процесом. Для визначення відповідності педагогічного працівника професійного ліцею займаній посаді, рівня його кваліфікації проводиться атестація.(а.с.162)

Відповідно до ст.45 Закону України « Про професійну освіту» до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники професійно-технічних навчальних закладів, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов'язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу. Педагогічною діяльністю у професійно-технічних навчальних закладах та установах професійно-технічної освіти можуть займатися особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості і фізичний стан яких дає змогу виконувати обов'язки педагогічного працівника. Вимоги до педагогічного працівника визначаються кваліфікаційною характеристикою, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.

Згідно до наказу Міністерства освіти та науки України № 665 від 01.06.2013 року кандидат на посаду викладача професійно-технічного закладу (код КП -2351.2) має відповідати кваліфікаційним вимогам: викладач вищої категорії професійно-технічного навчального закладу: повна вища освіта(магістр, спеціаліст) зі спеціальності « Професійна освіта» або інша повна вища освіта та психолого-педагогічна підготовка, стаж роботи викладачем 1 категорії у навчальному закладі не менше 2 років, викладач І категорії професійно-технічного навчального закладу: повна вища педагогічна освіта (магістр, спеціаліст) зі спеціальності «Професійна освіта» або інша повна вища освіта та психолого-педагогічна підготовка. Стаж роботи викладачем II категорії у навчальному закладі не менше 2 років, викладач II категорії професійно-технічного навчального закладу: повна вища педагогічна освіта (магістр, спеціаліст) «Професійна освіта» або інша повна вища освіта та психолого-педагогічна підготовка. Стаж роботи викладачем у навчальному закладі не менше 1 року, викладач професійно-технічного навчального закладу: повна вища педагогічна освіта (магістр, спеціаліст) зі спеціальності «Професійна освіта» або інша повна вища освіта та психолого-педагогічна підготовка. Без вимог до стажу роботи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 починаючи з 12.10.1981 року до 26.12.2008 року працювала в Білицькому професійному ліцеї викладачем горної електротехніки та була звільнена в зв»язку із виходом на пенсію(а.с.22). Із копії трудової книжки позивача вбачається, що 28.05.2004 року позивачу було встановлено вищу категорію (а.с.22). Згідно копії диплома, виданого Комунарським гірничо-металургійним інститутом 13.06.1981р.н., позивач має вищу освіту за спеціальністю "електроенергетика" та їй присвоєно кваліфікацію інженера-викладача електроенергетичних дисциплін(а.с.18).Як вбачається з трудової книжки позивача неодноразово заохочували за добросовісну та творчу працю(а.с.23). Позивач проходила підвищення кваліфікації та отримала про це відповідне свідоцтво, видане 31.01.1998р. Державною академією керівних кадрів освіти Інституту післядипломної освіти УПП(а.с.99) та свідоцтво про підвищення кваліфікації в ДУПО ІПП , яке видано 31.01.2004 року (а.с.100).

В судовому засіданні представник відповідача суду не повідомив, які саме вимоги ставилися до кандидатів на посаду « викладач спеціальних дисциплін гірничого профілю», які б перешкоджали позивачу претендувати на зайняття цієї посади. Представник відповідача ОСОБА_10 суду повідомив, що позивачу було відмовлено в прийнятті на посаду « викладач спеціальних дисицплін гірничого профілю» не через те, що вона не відповідає кваліфікаційним вимогам, а через те, що на час звернення позивача зазначена вакансія була зайнята, оскільки педнавантаження було розподілено між двома іншими працівниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Із ствердженням представника відповідача про те, що на момент звернення позивача до керівництва ліцею з питання працевлаштування на посаду викладач спеціальних дисциплін гірничого профілю, зазначена посада була зайнята суд не погоджується, оскільки це ствердження спростовується :

1) копією звітності (інформації про попит на робочу силу від 18.08.2015 року до Добропільського міського центру зайнятості відповідно до якого ДНЗ « Білицький професійний ліцей» надав відомості про вакансії в тому числі « викладач спецдисциплін гірничого профілю»(а.с.77)

2) випискою зі штатного розпису на 01.09.2015 року, відповідно до якої штатна чисельність викладачів складала 10 чоловік, фактично працює 8 чоловік( 2 сумісника), станом на 25.04.2016 р. штатна кількість викладачів складає 10 чоловік, фактично працює 9 чоловік ( 2 сумісника).

Як повідомила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 після отримання інформації в Добропільському міському центрі зайнятості про те, що зазначена вакансія ще не зайнята 01.09.2015 року, позивач в той же день повторно звернулася до відповідача з заявою про прийняття її на посаду викладача спецдисциплін гірничого профілю, яка була зареєстрована в журналі реєстрації поданих заяв 01.09.2015 року під № 4(а.с.49).В судовому засіданні в.о. директора ДНЗ « Білицький професійний ліцей» ОСОБА_3 суду повідомила, що на посаду викладача спеціальних дисциплін гірничого профілю до цього часу не прийнято працівника, а педнавантаження за цією посадою розподілено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що працює інспектором відділу кадрів ДНЗ « Білицький професійний ліцей» і не може сказати чи є вільні посади, оскільки штатним розкладом займається директор та головний бухгалтер. На посаду майстра було прийнято ОСОБА_6, який 27.08.2015 року подав заяву про прийняття його на роботу до ліцею на посаду майстра виробничого навчання гірничого профілю з 09.09.2015 року. 31.08.2015 року ОСОБА_6 написав заяву про свою згоду на педнавантаження в кількості 219 годин.Заяву про згоду на педнавантаження в кількості 401 годин також написала майстер виробничого навчання ОСОБА_7

Як вбачається з матералів справи (а.с.44) ОСОБА_6 27.08.2015 року написав заяву про прийняття його на роботу майстром виробничого навчання з 09.09.2016 року, а 31.08.2015 року написав заяву про згоду на педнавантаження в кількості 219 годин(а.с.46). Майстер виробничого навчання ОСОБА_7 31.08.2015 року написала заяву про згоду на педнавантаження в кількості 401 год(а.с.47).Як вбачається із наданої представником відповідача копії журналу реєстрації поданих заяв заяви ОСОБА_6,ОСОБА_7 та ОСОБА_16 про згоду на педнавантаження були зареєстровані всі разом 31.08.2015 року під номером 3, після чого під номером 4 01.09.2015 року зареєстровано заяву ОСОБА_1 (а.с.49-50).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що дійсно подавав заяву до ДНЗ « Білицький професійний ліцей» з проханням прийняти його на посаду майстра виробничого навчання з 09.09.2015 року, оскільки перебував на той час на обліку в Добропільському міському центрі зайнятості і йому потрібен був час на те, щоб пройти медичний огляд. Після того, як він пройшов лікарню, він знявся з обліку в центрі зайнятості та працевлаштувався до ліцею. Свідок також підтвердив, що писав заяву 31.08.2015 року з надання своєї згоди на педнавантаження.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 на час звернення 27.08.2015 року із заявою до керівництва ліцею про прийняття на роботу на посаду майстра виробничого навчання з 09.09.2015 року, перебував на обліку в центрі зайнятості і починаючи з 04.09.2015 року йому було розпочато виплату допомоги по безробіттю, яку було припинено 08.09.2015 року (а.с.81) Як вбачається із копії особистої медичної книжки ОСОБА_6 він дійсно пройшов медичний огляд 03.09.2015 року (а.с.90).Відповідно до журналу реєстрації наказів про прийняття, переводи та звільнення робітників Білицького професійного ліцею,який розпочато 02.01.2015 року, відповідно до наказу № 12 від 08.09.2015 року ОСОБА_6 було прийнято на посаду майстра виробничого навчання з 09.09.2015 року(а.с.86)

Суд не може погодитися зі ствердженням відповідача про те, що педнавантаження за посадою « викладач спецдисциплін гірничого профілю» станом на 31.08.2015 року було вже розподілено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, із посиланням відповідача на тарифікаційний список педагогічних працівників Державного навчального закладу «Білицький професійний ліцей» Донецької області , затверджений 01.09.2015 року в.о. директора департаменту освіти і науки Донецької облдержадмінстрації ОСОБА_5 та погоджено 01.09.2015 року головою профспілкового комітету ОСОБА_12, в якому зазначено прізвище майстра в/н та викладача ОСОБА_6 без педагогічного стажу, педнавантаження 219 годин, встановлено посадовий оклад та надбавка в розмірі 20%(а.с.42) з огляду на наступне:

1) Судом встановлено, що станом на 31.08.2015 року ОСОБА_6 ще не перебував в штаті ДНЗ « Білицький професійний ліцей»,а знаходився на обліку в Добропільському міському центрі зайнятості, яким з 04.09.2015 року ОСОБА_6 було розпочато виплату допомоги по безробіттю, яку було припинено 08.09.2015 року(а.с.84)

2) В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона є головою профспілкового комітету ДНЗ « Білицький професійний ліцей» і вона не може суду пояснити, яким чином було погоджено нею тарифікаційний список на педагогічних працівників , до якого включено ОСОБА_6, який ще не перебував в штаті зазначеного ліцею.

Судом також звертається увага на той факт, що розподілення керівництвом ліцею 31.08.2015 року педнавантаження посади «викладач спецдисциплін гірничого профілю» між ОСОБА_6 , який ще станом на 31.08.2015 року не знаходився в штаті відповідача та ОСОБА_7, майстром в/н, відбулося за ініціативи адміністрації ліцею, що вбачається з текстів заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7В.(а.с.46,47), які дають свою згоду на педнавантаження в кількості 219 та 401 години відповідно та що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, пояснивши суду, що 31.08.2015 року йому подзвонили з ліцею та запропонували педнавантаження в такій кількості. Тобто, в.о. директора ДНЗ» Білицький професійний ліцей» ОСОБА_3, знаючи , що на вакатну посаду « викладач спецдисциплін гірничого профілю» претендує позивач ОСОБА_1, яка неодноразово зверталася до неї з таким проханням, що підтвердила в судовому засіданні в.о. директора ДНЗ " Білицький професійний ліцей" ОСОБА_3, пропонує педнавантаження за спірною посадою іншому працівнику ОСОБА_7 та ще не прийнятому на роботу, перебуваючому на обліку в центрі зайнятості та отримуючому допомогу по безробіттю ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_10 та в.о. директора ДНЗ Білицький професійний ліцей ОСОБА_3 суду повідомили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виконують педнавантаження за посадою викладача спецдисциплін гірничого профілю за сумісництом, але суду не було надано заяв зазначених осіб з проханням прийняти їх за роботу за сумісництвом на посаду викладача спецдисциплін гірничого профілю із зазначенням частини ставки та строку, на який вони просять прийняти їх на роботу як сумісників.

Відповідно до ПКМУ № 245 від 03.04.1993р. « Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Згідно з пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 4 грудня 1981 року № 1145 (далі Постанова № 1145) суміщення професій (посад) передбачає виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, передбаченою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) і виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи на одному і тому самому підприємстві за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня.Головною передумовою суміщення професій (посад) є наявність вакансії суміщуваної професії (посади) в штатному розписі. Як при сумісництві , так і при суміщенні трудовий договір оформлюється наказом по підприємству. Відповідачем не було надано в судовому засіданні наказів про призначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на посаду викладача спецдисциплін гірничого профілю як сумісників із зазначенням частини ставки та строку, на який приймають на роботу зазначених осіб.Наявність таких наказів є обовязковим, оскільки є підставою для нарахування заробітної плати та розподілення педнавантаження.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника відповідача та в.о. директора ДНЗ « Білицький прфесійний ліцей» ОСОБА_3 ОСОБА_6 було прийнято на посаду майстра виробничого навчання гірничого профілю, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_6М.(а.с. 84) та копією журналу реєстрації наказів про прийняття, переводи та звільнення робітників Білицького професійного ліцею(а.с.85-86).

Таким чином, в судовому засіданні представником відповідача не було надано підтвердження існування наказів відповідача щодо роботи за сумісництвом ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що спростовує правомірність розподілення педнавантаження 31.08.2015 року на ОСОБА_6, в тому числі й частини ставки викладача спецдисциплін гірничого профілю, оскільки станом на 31.08.2015 року ОСОБА_6 в ліцеї не працював.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України Про зайнятість населення вакансія - це вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа. В судовому засіданні встановлено, що вакансія викладач спецдисциплін гірничого профілю є вільною на час судового розгляду, на цю посаду не було прийнято працівника і педнавантаження за цією посадою виконують ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до п.1, 2 ч.2 ст.50 Закону України Про зайнятість населенняроботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом створення умов для реалізації громадянами права на працю; додержання вимог законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Згідно п.3 ч.3 ст.50 Закону України Про зайнятість населенняроботодавці зобов'язані здійснювати інші заходи щодо сприяння зайнятості населення, передбачені колективними договорами та угодами, укладеними на національному, галузевому та регіональному рівнях.

Таким чином, працедавець зобовязан сприяти працевлаштуванню особи , яка шукає роботу, на існуючу вакансію та відповідно до вимог має право відповідно до ст.43-1 КзпП України без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) звільнити працівника з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником.

Стосовно клопотання представника відповідача ОСОБА_10 про пропущення позивачем строку позовної давності, який встановлений ст.233 КЗпП України, оскільки позивач про порушення свого права дізналася 16.10.2016 року, а з заявою до суду звернулася лише 11.03.2016 року (а.с. 72):

Згідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

На підставі ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до п.4 Постанови ВСУ від 06.11.1992р. № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 223 КЗпП ( 322-08 ) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Як вбачається із матеріалів справи позивач неодноразово зверталася до керівництва з питання працевлаштування на зазначену вакансію, але жодної відповіді так і не отримала, в зв»язку із чим особисто звернулася до в.о. директора ДНЗ« Білицький професійний ліцей» ОСОБА_17 16.10.2015 року, яка на заяві позивача від 31.08.2015 року зробила напис «вакансій на даний момент не має»(а.с.9) що підтвердила в судовому засіданні третя особа ОСОБА_3

Відповідно до ст.20 Закону України Про звернення громадян звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Згідно ст.19 Закону України Про звернення громадян органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Не отримавши відповіді на свою заяву на імя директора ДНЗ Білицький професійний ліцей позивач неодноразово зверталася до вищих інстанцій системи освіти з проханням посприяти в її працевлаштуванні , в тому числі на ім»я в.о. директора департаменту освіти та науки Донецької ОДА ОСОБА_5від 09.11.2015 року (а.с.13), директора департаменту освіти та науки Донецької ОДА ОСОБА_9 від 25.12.2015 року, (а.с.15,16,17). Як повідомила позивач в судовому засіданні вона намагалася вирішити питання щодо незаконної відмови в прийнятті її на роботу досудовим способом шляхом звернення до вищестоящих керівників ОСОБА_3, але не отримавши відповіді на своє звернення з вищестоящих інстанцій відповідача, звернулася із позовом до суду за захистом свого конституційного права на працю.

Таким чином, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 встановлений ст.233 КЗпП України строк на звернення до суду було пропущено з поважних причин і він в свою чергу підлягає поновленню судом.

Позивачем ОСОБА_1 разом із іншими позовними вимогами було заявлено позовні вимоги щодо зобов»язання відповідача прийняти на роботу та укласти з нею трудовий договір про прийняття на роботу на посаду викладача спеціальних дисциплін гірничого профілю або майстра виробничого навчання. З огляду на невизначеність та альтернативність позовних вимог позивачу судом роз"яснювалася можливість уточнення позовних вимог в цій частині, але зазначені позовні вимоги позивачем уточнені не були. Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки вони носять альтернативний, взаємовиключаючий характер, не містять в собі дати, з якою позивач просить укласти трудовий договір з відповідачем та зазначення виду трудового договору(строкового або безстрокового), що в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити по суті позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови № 4 Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв»язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Суд вважає, що знайшло своє підтвердження в судовому засідання факт спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в тому, що в.о. директором ДНЗ Білицький професійний ліцей ОСОБА_3 було порушено гарантоване Конституцією України право позивача на працю та право на інформацію. Позивач, як педагог з 27 річним стажем роботи в цьому ж ліцеї, куди мала намір працевлаштуватися , маючи вишу категорію викладача, тривалий час перебувала в очікуванні відповіді від в.о. директора ДНЗ Білицький професійний ліцей ОСОБА_3 на свою заяву про працевлаштування, в той час коли вакансія викладач спеціальних дисциплін гірничого профілю була вільною і є вільною до цього часу і отримавши після місяця очікування відповіді безпідставну відмову в працевлаштуванні , вимушена була застосовувати додаткові заходи, щодо організації свого життя, їздити на прийом до керівника Управління освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації, витрачати власні кошти та сили та доводити , що вона відповідає посаді, на яку бажає працевлаштуватися. Окрім того, пропрацювавши тривалий час в педагогічному колективі ДНЗ « Білицький професійний ліцей» та звільнившись на пенсію, позивач вимушена неодноразово звертатися до керівництва ліцею з проханням прийняти її на роботу, доводити свою відповідність, в той час коли педнавантаження за посадою « викладач спеціальних дисциплін гірничого профілю» було розподілено між працівниками, один з яких не має взагалі педагогічного стажу, що в свою чергу поставило під сумнів її ділові якості та спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та керуючись принципами розумності та справедливості, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.

Окрім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показала, що працює секретарем в ДНЗ " Білицький професійний ліцей» та під час реєстрації заяв ОСОБА_6,ОСОБА_7 та ОСОБА_16 31.08.2015 року допустила помилку, зареєструвавши їх під одним номером в журналі реєстрації заяв. Суд звертає увагу на порушення в організації діловодства, що підтверджується тим, що заяви ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_19 про згоду на педнавантаження зареєстровані в журналі реєстрації поданих заяв під одним єдиним номером «3» від 31.08.2015 року(а.49), оскільки проведення реєстрації заяв від різних осіб під одним єдиним номером є порушенням п.2 Розділу 3 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 р. за № 736/27181. Окрім того, в судове засідання представником відповідача було надано копії заяв про прийняття на роботу ОСОБА_8 від 27.08.2015 року на одній з яких зазначено вх. номер реєстрації «1» від 27.08.2015 року, а на іншій копії цієї заяви зазначено вх. номер" 02" від 27.08.2015 року(а.с.81), в той час що в журналі реєстрації поданих заяв заява ОСОБА_8 зареєстрована під вх. номером «01» від 27.08.2015 року(а.с. 49). Ані представник відповідача ОСОБА_10, ані в.о. директора ДНЗ " Білицький професійний ліцей" ОСОБА_3 не змогли суду повідомити причини різниці в реєстраційних номерах тієї самої заяви ОСОБА_8 Суд вважає за необхідне звернути увагу керівництва на неправильну організацію діловодства в ДНЗ « Білицький професійний ліцей», ухваливши стосовно цього питання окрему ухвалу.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного навчального закладу « Білицький професійний ліцей», третя особа: ОСОБА_3 про визнання відмови в прийнятті на роботу неправомірною та протиправною, укладення трудового договору, стягнення моральної шкоди, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати відмову керівництва Державного начального закладу « Білицький професійний ліцей» в прийнятті на роботу ОСОБА_1 незаконною.

Стягнути з Державного начального закладу « Білицький професійний ліцей» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 ( три тисячі) гривень

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного начального закладу « Білицький професійний ліцей» на користь держави судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім ) гривень .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 27.06.2016 року.

Суддя В.В.Корнєєва