Справа № 350/60/15-ц
Провадження № 22-ц/779/949/2016
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Василишин Л.В., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 23 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги, які у процесі розгляду справи були уточнені, обґрунтовував тим, що протягом 5 років він підтримував стосунки із ОСОБА_3, а з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 він не знайомий.

Зазначав, що 05 листопада 2014 року відповідачі приїхали до нього додому та викрикували біля будинку образливі слова в його сторону, сказали тещі, що він не буде жити зі своєю дружиною, оскільки має іншу жінку і живе в неї, крім того говорили, що його дочка не є його рідною дитиною.

Вказував, що відповідачів за протиправну поведінку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Посилаючись на те, що дії відповідачів підірвали його ділову репутацію та авторитет серед сусідів та односельчан, принижують його честь та гідність, завдають постійних моральних та душевних страждань, просив визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, зобов'язавши їх вибачитися перед ним та стягнути з відповідачів в його користь в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона познайомилася із ОСОБА_2 три роки тому у Рожнятівській ЦРЛ. і з того часу ОСОБА_2 переслідував її та домагався, крім того ображав її, розповідав, що вона є легкодоступною жінкою, піддавав сумніву її доброчесність, принижував її гідність та опорочував її ім'я.

Вказувала, що відповідачу винесено офіційне застереження Рожнятівським РВ УМВС про недопустимість протиправної поведінки відносно неї у майбутньому.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 поширює про неї неправдиву інформацію, яка підриває її репутацію та авторитет серед працівників лікарні та жителів села, принижує її як жінку та матір, що призвело до значного погіршення її здоров'я, постійні домагання відповідача погіршили її відносини із чоловіком, просила визнати недостовірною інформацію, яка порочить її честь та гідність поширену ОСОБА_2, зобов'язавши його публічно вибачитися перед нею та стягнути із ОСОБА_2 в її користь 10 000 грн. моральної шкоди.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 листопада 2014 року він разом із своєю дружиною ОСОБА_6 та тіткою ОСОБА_5 приїхали до ОСОБА_2 з метою вияснити стосунки між ним та його дружиною, оскільки зі слів дружини, ОСОБА_2 поводився зухвало, ображав її, чіплявся до неї та зводив наклепи.

Зазначав, що під час розгляду справи 25 лютого 2015 року в Рожнятівському районному судді Швабович Р.В. поводився зухвало, ображав дружину та його, розповідав, що дружина є легкодоступною, піддавав сумніву її доброчесність, принижував її та його гідність, опорочував їхнє ім'я.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2, здійснював неправдиві наклепи на нього, вживав щодо нього та дружини нецензурні слова, звинувачував дружину у подружній зраді, що призвело до значного погіршення його здоров'я, до погіршення відносин із дружиною, підірвало репутацію та авторитет його сім'ї серед місцевих жителів, просив визнати недостовірною поширену ОСОБА_2 інформацію, яка порочить його честь та гідність, зобов'язавши його публічно вибачитися перед ним та стягнути із відповідача в його користь 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновки суду про відсутність доказів на підтвердження позовних вимог є невірними, оскільки позовні вимоги повністю підтвердженні письмовим доказом - висновком Рожнятівського РВ УМВС від 17 листопада 2014 року та показаннями свідків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Крім того, суд в порушення ст. 61 ЦПК України не взяв до уваги постанови Рожнятівського районного суду № 350/1852/14-п та № 350/1853/14-п, якими ОСОБА_5 та ОСОБА_3 визнано винними у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на них штраф.

Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11

У зв'язку з наведеним, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити, а в задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_12 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_13 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином були повідомлені.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 275 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною може визнаватись така інформація, яка містить повідомлення про конкретні обставини, явища, події, тобто твердження про факти, істинність яких можливо перевірити на їх відповідність дійсності.

Згідно роз'яснень п. 26 зазначеної вище постанови, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Обґрунтовуючи підставність позову, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачі 05 листопада 2014 року біля 12 год. 30 хв. приїхали до нього додому та вчинили хуліганські дії, зокрема, викрикували в його адресу образливі слова, поширювали про нього неправдиві чутки, сказавши його тещі ОСОБА_7, що «він на протязі двох років має «коханку» і живе у неї, зраджує своїй дружині і не буде жити зі своєю дружиною, так як у них «чужа», тобто нерідна дитина», чим принизили його честь і гідність.

Заперечуючи позов, ОСОБА_3 вказувала на те, що 05 листопада 2014 року вона приїхала із своїм чоловіком та тіткою до ОСОБА_2 з метою вияснити стосунки, оскільки він переслідує її, поводиться зухвало, ображає її та розповідає всім, що вона є «жінкою легкодоступною», чим зводить на неї наклепи, при цьому будь-якої інформації, яка б принижувала честь і гідність позивача вона не розповсюджувала та не ображала його.

Судом встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, 05 листопада 2014 року між сторонами на подвір'ї будинку ОСОБА_2 в присутності його тещі ОСОБА_7 виник конфлікт, який переріс у сварку.

Постановами Рожнятівського районного суду від 20 листопада 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 визнано винуватими у вчиненні дрібного хуліганства та притягнуто їх до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з відповіді Рожнятівського РВ УМВС від 04 грудня 2014 року ОСОБА_4 винесено офіційне попередження, щодо недопущення протиправної поведінки у майбутньому.

З відповіді Рожнятівського РВ УМВС від 14 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 винесено офіційне застереження про недопустимість протиправної поведінки відносно ОСОБА_3 в майбутньому.

З пояснень свідка ОСОБА_8 наданих в суді першої інстанції вбачається, що на початку листопада 2014 року до будинку ОСОБА_2 приїхали відповідачі та про щось розпитували ОСОБА_7, після приїзду додому позивача розпочалася сварка через приватне життя останнього.

Як пояснив в засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14, він чув сварку між сторонами, однак не чув з приводу чого сварилися сторони.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч. 1 ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 58 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, та не надав на підтвердження своїх доводів належних та допустимих доказів, які б підтверджували поширення відповідачами інформації, що порочить його честь та гідність, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи апелянта про те, що судом безпідставно не взято до уваги покази свідка ОСОБА_7 не заслуговують на увагу, оскільки таким показам судом дано належну правову оцінку в сукупності з іншими показами свідків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачів притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, а тому постанови мають преюдиційне значення на законність ухваленого у справі судового рішення не впливають.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що судом безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11, оскільки як пояснив в засіданні апеляційного суду апелянт зазначені особи не були свідками конфлікту 05 листопада 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 23 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Л.В. Василишин

В.М. Соколовський