Номер провадження 2/289/384/16
Справа № 289/398/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2016 м .Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого Свінцицький Л. В.

при секретарі Глу щенко Я.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Радомишльському районному суді Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності належить 6/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що складає 32.94 кв.м загальної площі будинку. Його рідні сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також мають Свідоцтво про право власності кожна по 1/10 частин в спірному будинку. Він в добровільному порядку пропонував відповідачам поділити згідно закону свої частки в будинку, але вони йому відмовили, тому він змушений був звернутись до суду з позовом про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи, поділити спірний будинок на трьох власників не має можливості, тому він пропонував відповідачам передати йому у користування свої частки, а він виплатить їм грошову компенсацію. Однак відповідачі відмовляються передати йому свої частки, а спільне володіння та користування будинком є неможливим, тому він змушений звернутись до суду.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяву в якій просять слухати справу без їх участі, а в своїх письмових запереченнях наданих суду просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на праві приватної власності належить 6/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що складає 32.94 кв.м загальної плоші будинку. Його рідні сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також мають Свідоцтво про право власності кожна по 1/10 частин в спірному будинку. Він в добровільному порядку пропонував відповідачам поділити згідно закону свої частки в будинку, але вони йому відмовили.

За клопотанням позивача, для вирішення спору по справі була призначена та проведена будівельно-технічної експертиза №617/15/25, згідно якої вартість спірного домоволодіння за АДРЕСА_1 з урахуванням фізичного зносу конструктивних елементів будинку на дату дослідження складає 86 690 гривень. Згідно з нормативними документами, діючими в галузі будівництва на території України, зважаючи на об'ємно-планувальне рішення житлового будинку, згідно наданого технічного паспорту на домоволодіння, розподіл в натурі представлених по питанню складу часток однієї по 6/10 і двох по 1/10 в спірному будинку технічно не можливий, з виділенням часток в натурі зі спільної часткової власності.

Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються главою 26 ЦК України - Право спільної власності.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

У відповідності до вимог ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди співвласникам та членам його сім'ї.

Згідно вимог ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на часту у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначили, що беруть участь у догляді за будинком, не заважають один-одному користуватись спірним будинком, що позивач уникає зустрічі з ними. Також судом встановлено, що і позивач і відповідачі постійно проживають в м.Києві, де мають власне житло, до батьківського будинку навідуються по мірі можливості, мають бажання і в подальшому користуватись своїми частками в спірному будинку. Позивач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду вартість часток відповідачів.

Судові витрат по справі, відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, розподілу не підлягають, так як позивачу слід відмовити в позовних вимогах повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, главою 26 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Л. В. Свінцицький