АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Супрун Г.Б.
№22-ц/796/157/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №758/3497/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_3, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Державна реєстраційна служба прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова Оксана Ростиславівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, зобов'язання зареєструвати право власності на квартиру, визнання права власності на спадкове майно за законом,-

В С Т А Н О В И Л А

У березні 2015 року позивачі звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, зобов'язання зареєструвати право власності на квартиру, визнання права власності на спадкове майно за законом.

У мотивування вимог посилалися на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бардичевою Жанною Олександрівною, укладений 17 червня 2002 року між ОСОБА_10, який діяв у своїх інтересах, в інтересах ОСОБА_11 і ОСОБА_4, та ОСОБА_5, та відновлено реєстрацію права власності на вказану квартиру за попередніми власниками.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1997 року квартира АДРЕСА_1 (теперішня назва АДРЕСА_1) належала на праві приватної власності ОСОБА_12 та членам її сім'ї ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожному.

Після смерті ОСОБА_12 належна їй 1/4 частина квартири в рівних частинах була успадкована ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про право спадщини за законом від 25.03.2000 року.

22.10.2008 року ОСОБА_5 продав спірну квартиру ОСОБА_2, що підтверджується Договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №4298.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер.

16 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. з рішеннями судів та заявою на видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_2

Окрім того, ОСОБА_3 зверталася до Державної реєстраційної служби прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві задля виконання рішень суду, проте їй було відмовлено у реєстрації права власності на підставі наявності у державному реєстрі відомостей про арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт нерухомого майна, винесеної слідчим слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві по кримінальній справі №07-8485 від 12.02.2009 року.

Таким чином, вони позбавлені законного права зареєструвати (відновити) право власності на належну їм квартиру, а також вступити у спадщину за законом на частку померлого батька.

Оскільки Договір купівлі-продажу квартири від 17.06.2002 року рішенням суду визнано недійсним, тому Договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №4298, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є недійсним і підлягає безумовному скасуванню, так як і право власності, що виникло за ОСОБА_2

З урахуванням наведеного просили суд:

- визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, (колишня назва АДРЕСА_1), укладений 22.10.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №4298, недійсним з моменту його укладення;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, (теперішня назва АДРЕСА_1) за ОСОБА_5, яка проведена 26.06.2002 року в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у реєстровій книзі №д.706-108 за реєстровим №1351 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 від 17.06.2002 року в реєстрі за №7615;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, (колишня назва АДРЕСА_1) за ОСОБА_2, яка проведена в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. від 22.10.2009 року в реєстрі за №4298;

- зобов'язати Державну реєстраційну службу прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати (поновити) право власності на квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_1) за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 25.12.1997 року відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної держадміністрації м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 25.12.1997 року №19687 від 25.12.1997 року;

- визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належала їхньому батьку ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У судовому засіданні представник позивача просив визнати право власності на квартиру в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 22.10.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №4298, недійсним з моменту його укладення.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_2, яка проведена в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. від 22.10.2009 року в реєстрі за №4298.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності по 1/2 частині за кожним квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано Державну реєстраційну службу прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати (поновити) право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, ОСОБА_4, по 1/2 частині за кожним.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_15 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійним, а також позовну заяву про визнання за кожним права на 1/2 частину належної ОСОБА_13 на праві приватної власності частки спірної квартири залишити без руху.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Вказує, що правовідносини, пов'язані із укладанням договору купівлі-продажу, та правовідносини, пов'язані із прийняттям спадщини, не можуть вважатися однорідними, так і зазначені позовні вимоги не є однорідними, проте судом безпідставно були прийняті до розгляду у одному провадженні такі неоднорідні позовні вимоги.

Також посилається, що позивачі заявляли вимогу про визнання права на спадкування за законом на 1/3 частину квартири, що належала на праві приватної власності їх батькові, який помер. Однак у судовому засіданні представник позивачів заявив в усній формі вимогу про визнання за кожним із позивачів права на 1/2 частину квартири, від належної батькові частки. Суд, прийняв рішення про визнання за кожним із позивачів права власності на 1/2 частину квартири, в той час як право кожного із позивачів на 1/3 частину квартири встановлене свідоцтвом про право власності на житло та свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Позивачами не надано доказів чи зверталися вони із заявою про прийняття спадщини, чи існує спадкова справа, чи не втратили вони право на спадщину, адже на момент смерті батька у квартирі не проживали. Такі обставини залишилися поза увагою суду.

Окрім того, позивачами не сплачено судовий збір за подання заяви про визнання права власності на спадкове майно, тому суд зобов'язаний був відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України залишити позовну заяву у частині визнання права на спадкове майно без руху.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_12 та членам її сім'ї: ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 25.12.1997 року. (а.с. 19 т. 1)

Відповідно до рішення Київської міської ради від 08.02.2007 року №149/810 «Про перейменування проспекту у Подільському районі м. Києва» проспект Радянської України перейменовано на АДРЕСА_1. (а.с. 24 т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_12 померла.

25 березня 2000 року державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_16 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями майна ОСОБА_12 є в рівних долях кожний: чоловік померлої - ОСОБА_10, син померлої - ОСОБА_4 та дочка померлої - ОСОБА_11 (а.с. 23 т. 1)

17 червня 2002 року між ОСОБА_4, що діяв від свого імені та на підставі доручення №426, виданого 15.06.2002 року ОСОБА_17 та посвідченого 15.06.2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Найдою О.М., від імені ОСОБА_11 і ОСОБА_4, з однієї сторони і ОСОБА_5 з другої сторони був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бардичевою Ж.О., зареєстровано в реєстрі за №7615.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бардичевою Жанною Олександрівною, укладений 17 червня 2002 року між ОСОБА_10, який діяв у своїх інтересах та інтересах ОСОБА_11 і ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Відновлено реєстрацію права власності на вказану квартиру за попередніми власниками. (а.с. 32-42 т. 1)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

22 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №4298. (а.с. 30-31 т. 1)

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст.330, 338 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним квартири з підстав невідповідності його вимогам закону, наступним скасуванням права власності на об'єкти нерухомого майна, реєстрацію права власності.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Судом першої інстанції не враховано, в який спосіб підлягає захисту порушене право позивачів, оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст.215, 216 ЦК України.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-95цс13).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, який був вчинений після правочину, визнаного рішенням суду недійсним, тому позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним не підлягають задоволенню, оскільки в цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зобов'язання Державної реєстраційної служби прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати право власності на квартиру також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Крім того, щодо позовних вимог зобов'язати Державну реєстраційну службу прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати право власності на квартиру колегія суддів зазначає, що не можливо зобов'язати особу, яка не була залучена до участі в справі як співвідповідач, вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, що належала їхньому батьку ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнаючи за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності по 1/2 частині за кожним квартири АДРЕСА_1 суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачами позовних вимог.

Позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно, що складається з 1/3 частини спірної квартири, є передчасними, оскільки квартира АДРЕСА_1 на даний час зареєстрована за ОСОБА_2 Суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним, а позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння заявлені не були, отже відсутні правові підстави для задоволення цієї позовної вимоги.

Щодо вимоги про скасування рішення суду за цією позовною заявою та залишення позову в цій частині без руху, то такі вимоги суперечать ст. 309 ЦПК України.

З огляду на наведе, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ч. 1 ст. 15, ст. 215, ч. 1 ст. 216, ст. 330, ч. 1 ст. 388 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступником якого є ОСОБА_3, до ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Раїса Семенівна, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Державна реєстраційна служба прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова Оксана Ростиславівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, зобов'язання зареєструвати право власності на квартиру, визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва