Дата документу 31.08.2016
Справа № 501/1930/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 року м. Чорноморськ.

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.,

при секретарі Пращук А.М.,

за участю представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Іллічівську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ТОВ «Арма Факторинг» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом (враховуючи подані уточнення на позов в редакції від 15.08.2016 року) до ОСОБА_5 в якому мотивуючи тим, що ОСОБА_5 як фізична особа не може бути іпотекодержателем, вона відмовилась від вимог до боржника та поручителів, просить суд:

- визнати недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.01.2016р., укладений між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_5;

- визнати договір іпотеки від 23.01.2007р., укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, зареєстрований під номером 54, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 припиненим та скасувати відповідну заборону.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позов в повному обсязі, просили суд його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, пояснив, що при укладенні договору відступлення права вимоги за основним боргом та за договором іпотеки ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_5 керувались в тому числі й положеннями ст. ст. 512, 513, 514 ЦК України. З урахуванням зазначених норм права вказаний договір є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, а, відповідно, субєктний склад правочину не порушений, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. З приводу позиції позивача, щодо припинення договору іпотеки від 23.01.2007 року, повідомлено, що основне зобовязання за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.01.2007 року не припинялось, оскільки рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.09.2015 року за справою № 501/5876/13-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки. З такими висновками суду ОСОБА_5 погодилась й, відповідно, вказане рішення суду було підтримане ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції по справі № 22-ц/785/405/16. Крім того, заява представника ОСОБА_5 від 10.05.2016 року по зазначеному вище апеляційному провадженні, копія якої надана представником ОСОБА_4 для залучення до справи № 501/1930/16-ц, апеляційним судом по суті не розглянута, процесуального рішення по ній не прийнято, тому посилатись на неї та робити якісь субєктивні судження є невірним.

Представник ТОВ «Арма Факторинг» в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

23.01.2007 року між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0.

23.01.2007 року між ОСОБА_4В та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений іпотечний договір, згідно п. 1.1 якого Іпотекодавець (ОСОБА_4В.) передає в іпотеку нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 42,60 кв.м., торговою 40,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ (нині Чорноморськ), вул. Данченка, № 7/64-Н. Також на забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки, зокрема із ОСОБА_5

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСибанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки (а.с. 5-8).

У відповідності до п. 1.1 вказаного договору факторингу Клієнт (ПАТ «УкрСибанк») зобовязується передати у власність Фактору (ТОВ «Кей - Колект»), а Фактор прийняти «Права Вимоги» та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

27.01.2016 року між ТОВ «Кей - Колект» та ТОВ «Арма Факторинг» було укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки.

У відповідності до п. 1.1 вказаного договору факторингу Клієнт (ТОВ «Кей Колект») зобовязується передати у власність Фактору (ТОВ «Арма Факторинг»), а Фактор прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

27.01.2016 року між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_5 було укладено договір відступлення права вимоги за основним боргом та за договором іпотеки(а.с.12-13).

У відповідності до п. 1.1 вказаного договору відступлення права вимоги «Первісний кредитор» (ТОВ «Арма Факторинг») відступає «Новому кредитору» (громадянці України ОСОБА_5) належне «Первісному кредиторові» «Право вимоги» за «Кредитним договором» та «Договорами забезпечення».

Пунктом 2.1.1 вказаного договору зазначається, що «Новий кредитор» зобовязаний перерахувати «Первісному кредиторові» суму відшкодування (компенсації) за відступлення «Права вимоги» за «Кредитним договором», «Договорами забезпечення» в розмірі 3 500 грн.

Сума сплаченого відшкодування (компенсації), а також сума різниці між номінальною вартістю відступленого права вимоги за «Кредитним договором» та сумою сплаченого відшкодування (компенсації) не є платою/винагороди «Первісному кредиторові» за здійснення відступлення «Права вимоги».

Таким чином обовязковою ознакою передачі прав вимоги за договорами факторингу, укладених 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСибанк» та ТОВ «Кей - Колект» та 27.01.2016 року між ТОВ «Кей - Колект» та ТОВ «Арма Факторинг», є платність. За договором відступлення права вимоги за основним боргом та за договором іпотеки від 27.01.2016 року, укладеного між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_5, відступлення права вимоги здійснено безоплатно.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У відповідності до положень ст. 1054 ЦК України (в редакції, діючої на момент укладенням оскаржуваного договору відступлення права вимоги) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною третьою вказаної статті зазначається, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитор юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника.

В обґрунтування позову Позивач надав суду як доказ інформаційний лист Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 29.01.2016 року № 3/28/1172, однак суд його не бере до уваги як доказ, оскільки він не є нормативно-правовим актом.

Враховуючи, що кредитором може бути як юридична так і фізична особа, то суд дійшов висновку, що позов в частині визнання договору визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.01.2016р., укладений між ТОВ «Арма Факторинг» та ОСОБА_5, не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

Позивач просить суд визнати припиненим договір іпотеки від 23.01.2007р., укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_4, зареєстрований під номером 54, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 та скасувати відповідну заборону з тих підстав, що ОСОБА_5 заявою від 10.05.2016р. відмовилась від усіх претензій до ОСОБА_7. та усіх його поручителів, включаючи себе.

На дату розгляду вказаної справи в апеляційному суді Одеської області (провадження № 22-ц/785/405/16) знаходиться цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22.09.2015 року № 501/5876/13-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (правонаступник ОСОБА_5) до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаним рішенням суду першої інстанції звернуто стягнення на предмет іпотеки та встановлено спосіб реалізації нерухомого майна. В частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителів за кредитним договором відмовлено, оскільки одночасне стягнення суми боргу з боржників та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення боргу, призведе до стягнення на користь кредитора однієї й тієї ж суми заборгованості одночасно як з боржника так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові.

Зазначений висновок суду кореспондується з розясненнями Пленуму ВСС України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

В заяві ОСОБА_5 від 10.05.2016р. зазначено, що вона позовні вимоги ТОВ «Кей-колект» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, звернення стягнення на предмет іпотеки підтримує частково в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення способів реалізації майна, в іншій частині позов не підтримує.

Таким чином, суду не надано доказів того, що ОСОБА_5 відмовилась від усіх претензій до ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за договором про надання споживчого кредиту № 0, а тому позов в частині визнання договору іпотеки від 23.01.2007р., укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, зареєстрований під номером 54, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 припиненим та скасувати відповідну заборону не підлягає задоволенню.

В силу ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вказана норма кореспондується з приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Згідно ч.3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вказані вимоги закону позивачем не виконані.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_4 мав та має права та обовязки іпотекодавця .

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем.

Так ст.512 ЦК визначено підстави заміни кредитора у зобовязанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі стст.514, 516 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобовязані здійснюється без згоди боржника оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обовязків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 205, 208, 218, 512, 513, 514 ЦК України, ст. ст. 6, 18, 10, 11, 60, 88, 209 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ТОВ «Арма Факторинг» про визнання договору недійсним відмовити за необґрунтованістю.

Повний текст рішення складено та підписано 31 серпня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий В.В. Смирнов.