Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Іванова Павла Юрійовича, ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 03.03.1978 року між ним та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб. З 08.08.1994 року йому (позивачу) та ОСОБА_4 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1. 30.09.1994 року вони відчужили, шляхом продажу, вказану квартиру і в цей же день ОСОБА_4, перебуваючи в шлюбі з ним (позивачем) купила квартиру АДРЕСА_2. 05.04.2000 року ОСОБА_4 за його (позивача) згодою у формі довіреності від 29.12.1999 року, посвідченої нотаріусом штату Іллінойс США, відповідно до договору міни квартир, відчужила квартиру АДРЕСА_2 та набула в порядку обміну квартиру АДРЕСА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Він (позивач) звернувся до приватного нотаріуса Кирилюк О.Ю. з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено на підставі ст.57 СК України. Крім нього (позивача) є також спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 Він (позивач) відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України має право на успадкування в рівній долі із ОСОБА_3 спадкового майна померлої ОСОБА_4 Він (позивач) від спадщини не відмовляється і бажає її прийняти. Зробити це не може внаслідок порушення приватним нотаріусом Івановим П.Ю. права на власність, а саме, даний нотаріус при посвідченні договору міни квартири не зазначив, що він (позивач) дав згоду своїй дружині ОСОБА_4 на право обміну квартири. За вказаних обставин, вважає, що його право на отримання спадщини за законом порушено, має бути поновлено, у зв'язку з чим і звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав всі викладені в позові обставини, просив позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечував того, що шлюб між позивачем та ОСОБА_4 був розірваний, але це було необхідним для вирішення деяких питань. Зазначив, що позивач підтримував зв'язок з ОСОБА_4, передавав кошти.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечували щодо позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову. Просили врахувати надані ними письмові заперечення та те, що у серпні 1995 року позивач виїхав до США, де і проживає по цей час. 24.01.2002 року шлюб між позивачем (за заявою останнього) та ОСОБА_4 був розірваний рішенням Окружного суду округу Кук штат Іллінойс США. 11.02.2011 року ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_3, опікуном якого вона була з 1996 року, та з яким і проживала постійно до своєї смерті. Позивач протягом 20 років з ОСОБА_4 не проживав, сім'ї з нею не мав 13 років (розлучився в 2002 році), за спірну квартиру оплати здійснювала власниця ОСОБА_4, про обмін на спірну квартиру знав, але ніяких претензій, вимог про поділ квартири не пред'являв. ОСОБА_4 була єдиною власницею спірної квартири, на законних підставах заповіла її та інше майно відповідачу. Позивач спадкоємцем померлої не являється, був розлучений на момент смерті спадкодавця.

Відповідач Приватний нотаріус Іванов Павло Юрійович в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення по справі.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що ОСОБА_1, позивач по справі, перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, їх шлюб було зареєстровано 03.03.1978 року. Згідно договору купівлі-продажу від 30.09.1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 продали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 53,10 кв.м., яка їм належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08.08.1994 року. В цей же день, 30.09.1994 року ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу купила однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 32,40 кв.м. В подальшому, 05.04.2000 року ОСОБА_4 здійснила обмін належної їй однокімнатної квартири АДРЕСА_2 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (спірну).

Встановлено та підтверджено обома сторонами, що з 1995 року позивач ОСОБА_1 виїхав до США, де проживає по цей час.

Рішенням Окружного суду округу Кук штат Іллінойс США від 24.01.2002 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний, справа розглядалася за заявою позивача ОСОБА_1 Вказаний факт розірвання шлюбу сторона позивача не заперечує.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть.

За життя, 11.02.2011 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори Домашенко В.В., яким заповіла на випадок її смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_3 (відповідачу по справі).

Встановлено, що ОСОБА_4 згідно Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації №123 від 25.05.1996 року була призначена опікуном неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Не оспореним є той факт, що ОСОБА_3 з 1995 року проживав разом з ОСОБА_4 до смерті останньої, в тому числі - в спірній квартирі з часу її придбання (з 2000 року).

Підставами до позовних вимог позивач зазначив ст.368, 1220, 1223, 1262, 1278 ЦК України і посилається на те, що його право на отримання спадщини порушено.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором чи законом.

По даній справі встановлено, що між позивачем та ОСОБА_4 шлюб було розірвано за заявою позивача в 2002 році, і з того часу до смерті ОСОБА_4 позивач, вже не проживаючи з ОСОБА_4 20 років, ніяких претензій не мав до поділу майна.

Слід відмітити і те, що належна позивачу та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 08.08.1994 року квартира АДРЕСА_1, була двокімнатна, вона була продана та на ім'я ОСОБА_4 була куплена в цьому ж 1994 році однокімнатна квартира АДРЕСА_2. В 2000 році дана квартира була поміняна ОСОБА_4 на спірну однокімнатну квартиру АДРЕСА_3. При цьому, з матеріалів справи слідує, що позивач, який 20 років проживає в США, зареєстрований з 2015 року в квартирі АДРЕСА_2 (це є квартира, яку ОСОБА_4 обміняла на спірну в 2000 році).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В статті 1261 ЦК України встановлено осіб, які входять в першу чергу спадкоємців за законом, серед яких - діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

Саме на ці статті посилається сторона позивача в обгрунтування своїх позовних вимог та як на підстави для відновлення порушених прав позивача на отримання спадщини після смерті ОСОБА_4

Як зазначалося вище, позивач на час смерті ОСОБА_4 вже 13 років не перебував з нею в зареєстрованому шлюбі, а вже як 20 років не мав спільного господарства з нею, не існувало їх сім'ї, проживали окремо, в різних державах. Викладене свідчить про те, що позивач не може бути визнаний спадкоємцем будь-якої черги, право на спадкування майна померлої ОСОБА_4 не має.

Щодо вказаного в позовній заяві відповідача - приватного нотаріуса Іванова П.Ю., враховуючи зміст позовних вимог, підстави законодавства до позовних вимог, суд не вбачає жодного зв'язку вказаного з діями даного нотаріуса і чим саме даний нотаріус порушив права позивача.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку єдиним спадкоємцем щодо майна померлої ОСОБА_4 є відповідач ОСОБА_3 відповідно до заповіту, складеного в 2011 році, згідно якого ОСОБА_4 розпорядилася згідно своєї волі та бажання належним їй на праві власності майном, що відповідає вимогам ст.ст.1233-1236 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.368, 1220, 1222, 1223, 1233-1236, 1261, 1278 ЦК України, ст.ст.60, 121-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Іванова Павла Юрійовича, ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: