Справа №265/7303/13-ц
Провадження №2/265/3/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі - Ждановій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказала на те, що 16 травня 2012 року між її померлою матір»ю ОСОБА_3 і відповідачкою ОСОБА_2, яка є її рідною донькою було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири № 10, розташованої по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі Донецької області в будинку № 45/7. 29 травня 2013 року ОСОБА_3 померла. Про існування спірного договору їй стало відомо після смерті матері в липні 2013 року від родичів. Вважає укладений договір купівлі-продажу квартири недійсним з наступних підстав. Її померла мати задовго до його укладення з 1981 року після смерті її батька почала хворіти церебральним склерозом, хронічною сосудисто-мозковою недостатністю, в зв»язку з чим вона протягом 32 років допомагала їй по господарству, доглядала за нею, готувала їжу, придбавала продукти харчування і ліки, прибирала, викликала лікарів і супроводжувала матір до лікарні. З 1990 року стан її здоров»я погіршився, вона потребувала стороннього догляду, а з 1998 року взагалі припинила виходити з квартири і практично увесь час вона лежала. На початку 2012 року мати перенесла ішемічний інсульт і припинила самостійно пересуватися. Увесь цей час її донька відповідачка по справі, не приймала ніякої участі в житті бабусі, навчалася, декілька разів виходила заміж і проживала окремо, а останні 10 років до 2012 року проживала з чоловіком в с.Сартана. Навіть після її переїзду до квартири ОСОБА_3 взимку 2012 року, відповідачка надавала їй недостатню допомогу.

З 2000 року у ОСОБА_3 загострилася хвороба, яка не дозволяла їй самостійно пересуватися і адекватно сприймати події. Після інсульта в 2012 році вона майже припинила говорити, її мова була нескладною, думки плутані, судження несвідомі, вона страждала прогалинами в пам»яті.

Вважає, що внаслідок цих захворювань її мати не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, тому укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири є недійсним. Вона ж увесь свій вільний час проводила з матір»ю, вдома тільки ночувала. В зв»язку з ускладненим матеріальним становищем і труднощами, які у неї виникли при догляді матері, вона зверталася до управління праці та соціального захисту населення для оформлення матеріальної допомоги за хворою нездатною до самообслуговування, така допомога була оформлена на її ім»я і вона отримувала її з 2004 по 2012 роки. Співробітниками управління контролювалася наявність постійного догляду за хворою. Так, після інсульта матері відповідачка переїхала до неї і заявила про намір самостійно доглядати за ОСОБА_3, вона змінила замки на дверях, таким чином позбавивши її можливості вільно входити до квартири матері та навідувати її. Через постійні хвилювання з приводу цього, в лютому 2013 року вона захворіла і не могла вживати заходів для спілкування з матір»ю, а в травні зі слів сусідів дізналася про смерть матері.

Таким чином, внаслідок перенесених захворювань, а саме: церебрального атеросклерозу з гіпертонією, хронічної сосудисто-мозкової недостатності ІІІ ступеня, стенокардії, атеросклеротичного кардіосклерозу, її мати в момент укладення спірного договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, вона постійно протягом тривалого часу вживала сильнодіючі препарати, які могли вплинути на її стан при укладенні цього договору, а відповідачка ОСОБА_2 в свою чергу скористалася цим.

Просить суд визнати укладений 16 травня 2012 року між померлою ОСОБА_3 і відповідачкою ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири № 10, розташованої по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі Донецької області, в будинку № 45/7, недійсним та визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті матері на 1/2 частку цієї квартири.

При розгляді справи позивачка ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та пояснила суду, що стан здоров»я її померлої матері ОСОБА_3 погіршився після того як вона перенесла закриту черепно-мозкову травму та інсульт в 2012 році. У неї почалися головні болі, запаморочення, провали в пам»яті, іноді вона не впізнавала людей. Так як вона не могла пересуватися, то її оглядав лікар вдома і діагноз ішемічний інсульт їй також був поставлений вдома. Стверджувала, що після перенесених хвороб, а також в силу свого віку, так як їй було 100 років мати не могла усвідомлювати свої дії, потребувала стороннього догляду і вона за нею доглядала. Перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення і отримувала компенсацію по догляду за ОСОБА_3 Працівники управління періодично перевіряли це. А відповідачка увесь час проживала в с.Сартана. Після того, як стан ОСОБА_3 погіршився, відповідачка зрозумівши це, силою забрала у неї ключі від квартири матері, примусила її підписати спірний договір купівлі-продажу частки квартири, а пізніше взагалі замінила замок і не впускала до квартири.

Представник позивачки ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила суд задовольнити їх.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову та пояснювала суду, що відносини між нею, її матір»ю позивачкою по справі та померлою ОСОБА_3 завжди були погані. Вони з сестрою з дитинства постійно проживали з бабусею, яка їх виростила і виховала, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В той час як її мати позивачка ОСОБА_1 завжди проживала окремо. Дійсно померла хворіла, однак це характерно для її віку, проте вона ні одного дня не лежала в ліжку, разом з цим останні 2 роки вона не виходила на вулицю через хворі ноги. Увесь час вона перебувала в свідомості та пам»яті, любила людей, спілкувалася з ними, сама отримувала пенсію, читала газети,дивилася телевізор.І тільки за 3 дня до смерті була лежачою. Ішемічного інсульту у неї не спостерігалося. ОСОБА_3 любила позивачку, однак та її принижувала, била і тому бабуся боялася її. Після чергового конфлікту між ними, вона дійсно змінила замок на дверях квартири бабусі.

Представник відповідачки ОСОБА_5 пояснювала суду, що відповідачка постійно проживала зі своєю бабусею, вона була власником 1/2 частки спірної квартири в рівних долях з померлою. Вона дійсно була відсутня певний період, так як навчалася. Померла ОСОБА_3 хворіла в силу свого віку, але вона була здатною усвідомлювати свої дії та керувати ними. Позивачка ОСОБА_1 приходила періодично навідувати свою матір, однак ніколи з нею не проживала, відносин між ними як матір»ю та донькою ніколи не було. ОСОБА_3 до самої смерті сама по телефону розмовляла з сусідами, телефонувала на пошту за пенсію, доглядала за собою, готувала їжу.

Крім того, відповідачка купила частину квартири у бабусі, і при укладені договору ОСОБА_3 роз»яснювалися наслідки цього, а також її право подарувати частину квартири онуці. Ніяких доказів на підтвердження психічного стану здоров»я ОСОБА_3 позивачкою не надано. Тому просила відмовити в задоволенні позову.

Допитана при розгляді справи свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що є сусідкою позивачки. Вона часто бачила позивачку разом з ОСОБА_3, потім зустрічала позивачку одну і та їй казала, що мати тяжко хворіє, що у неї інсульт і вона плохо розуміє. До померлої ОСОБА_3 вона ніколи не приходила, вдома у неї не була, в хворому стані її не бачила. Відповідачку ОСОБА_2 не знає і її ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є сусідкою позивачки, знає її близько 40 років. Знала померлу ОСОБА_3 та її чоловіка. ОСОБА_3 хворіла онкозахворюванням, потрапляла під автомобіль, позивачка доглядала за нею, придбавала продукти, ліки. Після того, як у неї трапився інсульт, у неї почалися провали в пам»яті. Про те, що ОСОБА_3 хворіла, те, що відповідачка змінила замок у дверях її квартири та припинила впускати позивачку до квартири, а також про те, що позивачка дізналася про смерть матері від сусідів, їй відомо безпосередньо зі слів самої позивачки.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що знала померлу ОСОБА_3, її чоловіка. Вони проживали з двома онучками, які пізніше виїзджали навчатися. А після навчання повернулася одна відповідачка, і стала постійно проживати в квартирі з померлою. Її ж донька позивачка ОСОБА_1 тільки періодично приходила до неї. Їй нічого невідомо з приводу того, які захворювання були у померлої, з приводу перенесення інсульту також, однак слух у неї був гарний, вона нормально з нею розмовляла, все усвідомлювала і була в здоровому глузді протягом усього свого життя вони разом святкували дні народження, вона сама себе обслуговувала. В силу свого віку скаржилася тільки на ноги. Останній раз вона з нею спілкувалася на її 100-річний ювілей і нічого дивного в розмові з нею не помітила.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що є знайомою відповідачки. Їй відомо, що остання проживала з ОСОБА_3, відносини між ними були нормальними. З приводу стану здоров»я померлої їй нічого невідомо, вона досить часто спілкувалася з нею телефоном і та їй ні на що не скаржилася. Однак останнім часом померла не ходила ногами. Вона була присутньою на похоронах ОСОБА_3, позивачки там не було, однак чому їй невідомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що проживала в одному будинку разом з ОСОБА_3 та її онукою. Знає їх родину досить давно. Померла ОСОБА_3 була вихованою, освідченою, спокійною та інтелігентною жінкою. До кінця своїх дій вона зберігала інтерес до життя, самостійно пересувалася. Пояснила, що такого, що ОСОБА_3 тяжко хворіла, була прикована до ліжка чи паралізованою не могло бути, бо про це одразу дізналися б сусіди. Позивачку ОСОБА_1 вона бачила, однак рідко, коли та приходила до матері.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що є знайомою відповідачки. Вона часто бувала в квартирі ОСОБА_3, яка проживала зі своєю онукою відповідачкою і ніколи не бачила щоб померла лежала. Тільки останні два роки вона не виходила з квартири, так як у неї хворіли ноги. Вони разом святкували свята, дні народження, померла була доброю людиною, завжди в адекватному стані, у свої 100 років нормально розмовляла, розмовляла і по телефону, сама себе обслуговувала. Однак вона чогось боялася своєї доньки позивачки ОСОБА_1 Про те, що у ОСОБА_3 був ішемічний інсульт їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що померла ОСОБА_3 була її сусідкою. Вона проживала разом зі своїми онучками. Після навчання з нею проживала відповідачка. Особисто вона досить часто була в квартирі померлої, спілкувалася з нею, брала квитанції для оплати послуг. На її 100-річний ювілей приїздило телебачення, проводили зйомку передачі, тоді ОСОБА_3 добре розмовляла, її вітали, брали у неї інтерв»ю. Вона повністю усвідомлювала значення своїх дій і все розуміла. Про онкологічне захворювання померлої вона чула, однак про перенесений інсульт їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що є сусідкою відповідачки. За життя вона добре знала ОСОБА_3 Вона була доброю людиною, освітченою, несварливою,увесь час спілкувалася з людьми як особисто, так і телефоном, ніколи не скаржилася на стан свого здоров»я. Якщо б у ОСОБА_3 був інсульт, то вона б про це знала, оскільки сусіди у них дружелюбні, один одному допомагають. Останні два роки вона не виходила з квартири через те, що були хворі ноги. За нею доглядала онука відповідачка ОСОБА_2 Позивачка ж її донька приходила до неї, однак постійно влаштовувала сварки.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що є другом відповідачки ОСОБА_2 Добре знає як позивачку ОСОБА_1, так і померлу ОСОБА_3 Позивачкою була за домовленістю з відповідачкою та померлою матір»ю, оформлена допомога по догляду за нею, однак фактично такий догляд за бабусею здійснювала ОСОБА_2 До 2010 року ОСОБА_3 особисто вела господарство, пересувалася, ходила по магазинам, готувала їжу. Однак в 2010 році у неї почали хворіти ноги, з квартири вона боялася виходити через те, що може впасти. Ніякого інсульту у неї не було, вона добре усвідомлювала свої дії, спілкувалася з людьми, до самої смерті вона доглядала себе, готувала їжу. На 100 річний ювілей вони зібрали гостей, вітали ОСОБА_3, а вона в свою чергу дякувала всім, читала напам»ять вірші. Однак з»явилася позивачка з медичною сестрою і після того, як ОСОБА_3 зробили якийсь укол її реакція стала повільною, тоді позивачка почала розказувати людям, що з бабусею щось не те, вчинила сварку. Також вказав на те, що позивачка забрала медичну картку померлої і не повертала її нібито для виписки пільгових ліків. Навіть коли приходив лікар ОСОБА_15 і просив картку, то не міг її знайти ні в лікарні, ні у медичної сестри, виписував рецепти на листку. А через деякий час стара медична картка з»явилася в архіві лікарні, з двох карток була зроблена одна, в ній були вказані якість захворювання серця. Через те, що ОСОБА_1 била померлу ОСОБА_3, вчиняла сварки, та її боялася. Саме після чергового скандалу відповідачка змушена була змінити замок в квартирі. ОСОБА_3 по своїй волі і в свідомості вирішила підписати договір купівлі-продажу частки квартири онуці. Нотаріус приїздив до них, бачив її, спілкувався з нею і нічого дивного в її стані не було. На його прохання вони надали йому довідку про стан її здоров»я.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що 16 травня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири № 10, розташованої по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі Донецької області (а.с.24-25 Т.1).

Зі змісту вказаного договору вбачається, що при його укладенні нотаріусом особи сторін встановлені, їх дієздатність перевірена.

29 березня 2013 року ОСОБА_3 померла (а.с.5 Т.1).

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За ч.1ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

З відповіді КУ Маріупольської міської ради «Центру первинної медико-санітарної допомоги №6» від 02 жовтня 2013 року на адвокатський запит вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на диспансерному обліку з діагнозом: церебральний атеросклероз з гіпертонією, хронічна сосудисто-мозкова недостатність 3 ступеня, ІБС стенокардія напряжонна 2 функціонального класу, атеросклеротичний кардіосклероз НК-2А ст.- хворіла протягом тривалого часу, постійно отримувала амбулаторне лікування гіпотензивні препарати, ноотропи, нітрати та інші по показанням, потребувала постійного стороннього догляду. Не дивлячись на проведену терапію стан прогресивно погіршувався, посилилися головні болі, запаморочення, порушення пам»яті, дезорієнтація в часі і просторі. Хвора 15 грудня 2011 року в результаті падіння отримала закриту черепно-мозкову травму, ушиб, ссадна кісток носа, ушиб грудної клітини. Значне погіршення настало 13 лютого 2012 року, коли у хворої розвинувся ішемічний інсульт. 07 травня 2012 року хвора оглядалася вдома зі скаргами на головні болі, запаморочення, порушення пам»яті, хиткість, різку слабкість, порушення ходьби. Хвора продовжувала отримувати амбулаторне лікування. 29 березня 2013 року при наростанні явищ хронічної сосудистої мозкової недостатності, церебрального атеросклерозу з гіпертонією хвора померла (а.с.9 Т.1).

Разом з цим, згідно довідки КУ Маріупольської міської ради «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 6» від 11 травня 2012 року, ОСОБА_3 перебувала на диспансерному обліку з діагнозом ІБС атеросклеротичний кардіосклероз НК-2А, церебросклероз з гіпертензією. Психічний стан адекватний, потребує постійного стороннього догляду (а.с.203 Т.1).

Вказана довідка підписана лікарем ОСОБА_15, завірена печаткою підприємства і була витребувана у нотаріуса, який посвідчував спірний договір.

Із оглянутої при розгляді справи судом амбулаторної картки хворої ОСОБА_3 вбачається, що вона дійсно перебувала на диспансерному обліку з приводу церебрального атеросклероза з 1982 року. Оглядалась з приводу головних болей, запаморочення, тривалий час вживала сосудисті та гіпотензивні препарати. Стан здоров»я погіршився в жовтні 2004 року, після чого було відмічено, що вона потребує стороннього постійного догляду, однак хвора не оглядалася до 2010 року. А з цього періоду оглядалася частіше в зв»язку з хворобами простуди. 13 лютого 2012 року відмічається погіршення стану за рахунок збільшення доз препаратів протизапального та антибактеріального лікування, в цей же день відмічено, що вона дезорієнтована в просторі. Вказівок з приводу ішемічного інсульта на момент огляду не було. 07 травня 2012 року при огляді вдома відмічені скарги на головні болі, запаморочення, відмічено порушення пам»яті, проте вказівки про порушення свідомості, наявність інших психічних захворювань відсутні, наслідків ішемічного інсульта немає. Призначено єдиний сосудистий препарат. В жовтні 2012 року діагноз церебросклероз хворій не виставляється, наслідки ішемічного інсульта не відмічені. Стан ОСОБА_3 різко погіршився в березні 2013 року, 18 березня 2013 року їй призначено лікування таблетками, однак в об»єктивному статусі грубі порушення не відмічаються. 26 березня 2013 року її стан різко погіршився з порушенням свідомості, а через три дні ОСОБА_3 помирає.

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 135 від 24 листопада 2015 року, ОСОБА_3 при укладенні і підписанні договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири № 10, розташованої по вулиці Азовстальській в місті Маріуполі Донецької області 16 травня 2012 року могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (а.с.8-21 Т.2).

При цьому, суд вважає, що в заключній частині висновку експертом зазначено рік народження померлої 2012, є опискою, так як зі змісту дослідницької частини вбачається, що таким роком народження є 1912. Разом з тим, суд вважає, що така описка не впливає на суть висновку експерта.

Вказаний акт експерта суд оцінює з урахуванням вимог ст.212 ЦПК України.

Із переглянутого при розгляді справи відеосюжету із записом 100-річного ювілею ОСОБА_3 видно, що померла свідомо відповідає на поставлені їй запитання, веде розмову, спілкується з людьми і нічого дивного в її поведінці не помічено.

Суд критично відноситься до пояснень самої позивачки ОСОБА_1 щодо стану здоров»я померлої ОСОБА_3, не усвідомлення нею своїх дій і нездатність керувати ними, оскільки як встановлено протягом тривалого періоду розгляду даної справи між нею та її єдиною донькою відповідачкою ОСОБА_2, а також її померлою матір»ю ОСОБА_3 протягом усього їх життя існували і існують досить складні, неприязні та негативні відносини.

Також оцінюючи показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на підтвердження доводів позивачки про хвороби померлої матері та не усвідомлення через це своїх дій, суд враховує те, що особисто їм про наявність тяжких хвороб та стан здоров»я ОСОБА_3 стало відомо зі слів позивачки ОСОБА_1, у померлої вдома вони ніколи не були, в хворому стані її не бачили.

Надана відповідь КУ Маріупольської міської ради «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 6» від 02 жовтня 2013 року на адвокатський запит, з якої вбачається, що ОСОБА_3 перенесла ішемічний інсульт, сама по собі не свідчить про це, так як у медичній картці такі відомості відсутні, на підставі чого була зроблена ця відповідь не зрозуміло, не підтверджені вони і іншими доказами, наданими позивачкою.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивачки про те, що довідка, видана лікарем ОСОБА_15 від 11 травня 2012 року є незаконною та недійсною, через те, що вона не засвідчена підписом завідувача відділення, а висновок дільничного лікаря про психічний стан здоров»я хворої не відповідає його повноваженням, так як при розгляді справи судом не встановлено її недопустимості, при дослідженні письмових доказів, про це позивачка та її представник не заявляли, а тому як доказ суд надає їй оцінку відповідно до ст.ст.58,59,60 ЦПК України в сукупності з іншими доказами наданими сторонами.

Позивачкою надана довідка управління праці і соціального захисту населення, за якою ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні і в період з 23.09.2004 року по 29.03.2013 року отримувала допомогу, як компенсацію за надання соціальних послуг ОСОБА_3 (а.с.132 Т.1). Однак цей факт підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_14 і не заперечувався відповідачкою.

Оцінюючи надані сторонами докази щодо психічного стану здоров»я померлої ОСОБА_3 суд враховує при цьому її вік, якій виповнилося 100 років та особливості організму людини в цьому віці, тому головні болі, запаморочення, порушення пам»яті, захворювання сосудів, які мали місце в її здоров"ї, не можуть свідчити про неусвідомлення нею своїх дій та неможливість керувати ними.

Враховуючи те, що допустимих безспірних доказів на підтвердження абсолютної неспроможності ОСОБА_3 розуміти значення своїх дій і керувати ними на час оформлення спірного правочину позивачкою і її представником суду не надано, амбулаторна карта померлої не містить достовірних даних про її психічний стан на час оформлення спірного правочину, а висновок посмертної судово-психіатричної експертизи свідчить про те, що ОСОБА_3 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому підстав для визнання укладеного нею договору купівлі-продажу частки квартири в такому стані недійсним, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України, не має.

Оскільки суд приходить до висновку про відмову в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу, тому підстав для визнання за позивачкою права власності на частину квартири не має.

Керуючись ст.ст.203,225 Цивільного кодексу України, ст.ст.10,11,57,59,60,212-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги, яка має бути подана до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні при розгляді справи мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя__________________