У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району, ОСОБА_7 про визнання державного акта на право власності на землю недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона є онукою ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишивши заповіт, згідно з яким заповідав позивачці все майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося. У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, звернувшись до Першої вінницької державної нотаріальної контори, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири.

Вказувала, що за життя ОСОБА_8 був членом ДЖО «Вінницькі Хутори-1» садового товариства «Азимут» та у його користуванні перебувала земельна ділянки НОМЕР_1.

22 травня 2010 року у зв'язку з неможливістю слідкувати за земельною ділянкою за станом здоров'я, ОСОБА_8 подав заяву про виключення його із членів товариства на користь позивачки. Одночасно ОСОБА_6 подала заяву про включення її до складу ДЖО «Вінницькі Хутори-1» садового товариства «Азимут». Як член садового товариства позивачка приватизувала земельну ділянку площею 0,0362 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4.

У січні 2015 року до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до позивачки про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування звернувся її батько ОСОБА_7 Із доданих до позовної заяви документів вона дізналася про існування державного акта на право приватної власності на землю від 29 вересня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_2, виданого на ім'я ОСОБА_8 Підставою видачі у даному акті зазначено рішення 16 сесії 22 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради народних депутатів від 17 жовтня 1997 року.

Позивачка вважала зазначений державний акт на право приватної власності на землю недійсним, оскільки ОСОБА_8 за життя не звертався до сільради про передачу йому земельної ділянки, а сільрада, у свою чергу, не приймала рішення про надання йому земельної ділянки.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на землю від 19 вересня 1998 року, виданий на ім'я ОСОБА_8 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради народних депутатів від 17 жовтня 1997 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_2.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до рішення 16 сесії 22 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 17 жовтня 1997 року доказу звернення ОСОБА_8 із заявою про передачі земельної ділянки у власність не має. Прізвище особи «ОСОБА_8.» також відсутнє у списку осіб, яким було передано земельні ділянки у власність за вищевказаним рішенням сільської ради, а отже такого рішення не приймалося.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд керувався тим, що позивачкою не мотивовано, яким чином спірний державний акт порушує її права.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер спадкодавець ОСОБА_8, актовий запис № 3238, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 16 грудня 2010 року (а. с. 4).

За життя ОСОБА_8 склав заповіт, яким усе своє майно заповів онуці ОСОБА_6 Заповіт посвідчений 19 грудня 2008 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори БолотновоюМ.М., зареєстрований у реєстрі за № 1-410 (а. с. 8). Заповіт є чинним, у судовому порядку оспорений не був.

За життя ОСОБА_8 був членом ДЖО «Вінницькі Хутори-1» садового товариства «Азимут» та у його користуванні перебувала земельна ділянки НОМЕР_1, що розташована по проїзду Землевпорядників у м. Вінниці.

22 травня 2010 року за станом здоров'я ОСОБА_8 подав заяву про виключення його із членів товариства на користь позивачки (а. с. 6). ОСОБА_6 того ж дня подала заяву про включення її до складу ДЖО «Вінницькі Хутори-1» садового товариства «Азимут» (а. с. 7).

Як член садового товариства ОСОБА_6 приватизувала земельну ділянку площею 0,0362 га на підставі рішення Вінницької міської ради № 596 від 27 грудня 2011 року, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 (а. с. 8).

Довідкою від 26 червня 2010 року № 95, виданою ГО «Вінницьке міське ДЖО «Вінницькі Хутори-1», підтверджується факт того, що ОСОБА_6 дійсно є членом ГО «Вінницьке міське ДЖО «Вінницькі Хутори-1» СТ «Азимут», будинок НОМЕР_1, земельна ділянка (0,04 га) НОМЕР_1 (а. с. 9).

У повідомленні виконкому Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02 березня 2015 року № 5 зазначено, що у протоколі 16 сесії 22 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 17 жовтня 1997 року не приймалося рішення, що стосується гр. ОСОБА_8 та передачі земельної ділянки 0,0400 га, розташованої на території Вінницько-Хутірської сільської ради, масив Вінницькі Хутори-1 СТ «Азимут» (а. с. 10, 71).

За відповіддю Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 04 травня 2016 року № 472 роботи з виконання технічної документації на земельну ділянку НОМЕР_1 СТ «Азимут» у с. Вінницькі Хутори у 1997−1998 роках на ім'я ОСОБА_8 підприємство не виконувало.

На час видачі державного акта на право власності на земельну ділянку від 29 вересня 1998 року на ім'я ОСОБА_8 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання Вінницько-Хутірської сільської Ради народних депутатів від 17 жовтня 1997 року правовідносини щодо приватизації земельних ділянок регулювалися ЗК України (1990 року) та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок».

Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗК України (у редакції 1990 року) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗК України громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

За наслідками розгляду поданих заявником матеріалів та документів відповідна Рада народних депутатів приймала рішення щодо передачі земельної ділянки у власність громадян. Тобто, передача земельної ділянки у власність здійснювалася виключно за заявою зацікавленого громадянина на підставі рішення Ради народних депутатів.

Рішення про надання відповідно до ст. 18 цього Кодексу земельних ділянок у володіння або користування, а також на умовах оренди за межами населених пунктів приймалося районними Радами народних депутатів або делегованими повноваженнями виконавчі комітети (ст. 12 ЗК України у редакції 1990 року).

З рішення 16 сесії 22 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради від 17 жовтня 1997 року вбачається, що ОСОБА_8 не вказаний у ньому як особа, яка набула права власності на земельну ділянку. Прізвище особи «ОСОБА_8.» також відсутнє у списку осіб, яким було передано земельні ділянки у власність за вищевказаним рішенням сільської ради (а. с. 71, 128−139).

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) − звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

За ст. 22 ЗК України (у редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 23 ЗК України (у редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Отже, запис у книзі про видачу державного акта на землю не є підтвердженням прийняття Радою народних депутатів рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Посилання відповідача на право користування земельною ділянкою не стосується предмета спору, оскільки державний акт підтверджує право власності, а вказане право виникає лише у встановленому законом порядку - на підставі рішення органу місцевого самоврядування на реалізацію дискреційних повноважень у сфері земельних правовідносин.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Оскільки апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, тому судове рішення апеляційного суду необхідно скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 червня 2016 року скасувати, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак