Провадження № 2/760/2209/16
Справа №760/300/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Січкар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різницю характерів та різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали непорозуміння та сварки, які привели до взаємного відчуження.

Позивач зазначає, що вони на даний момент не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, а тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.07.1994 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про укладення шлюбу від 09.07.1994 року, актовий запис № 1079 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають синів - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-13).

Також встановлено, що сторони на даний момент не підтримують шлюбних відносин, та спільного господарства не ведуть.

Аналізуючи матеріали справи, приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства згідно якого шлюб ґрунтується на взаємній згоді чоловіка та дружини, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається.

Ухвалою суду 16.03.2016 року сторонам було надано строк на примирення, проте вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не дали позитивних результатів.

Вказані обставини визнали сторони в суді.

Оцінюючи пояснення сторін та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер, а тому позов підлягає задоволенню.

Крім цього, встановлено, що спірні питання щодо поділу майна між сторонами, на даний час відсутні. Діти на час розірвання шлюбу повнолітні.

За таких обставин подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб, зареєстрований Житомирським міським відділом реєстрації актів громадського стану, актовий запис № 1079 від 09.07.1994 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: