Провадження № 22-ц/780/2448/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 11.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.

при секретарі: Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської дослідно-селекційної станції про визнання грубим порушенням чинного законодавства при нарахуванні та виплаті заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати грубим порушенням законодавства України адміністрацією Білоцерківської дослідно-селекційної станції при нарахуванні та виплаті йому заробітної плати в період праці та при звільненні.

Свій позов обґрунтовував тим, що Наказом №10-к від 12 лютого 1998 року він був призначений на посаду юрисконсульта Білоцерківської дослідно-селекційної станції та звільнений за власним бажанням згідно Наказу №18-л від 01 квітня 2006 року.

Посилався на те, що відповідач прийняв його на роботу без визначення категорійності юрисконсульта, що вважає порушенням своїх прав.

Також зазначав, що під час прийняття його на роботу та в подальшому при нарахуванні заробітної плати відповідачем були порушені законодавчі нормативно-правові акти, а саме: Постанова Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1995 року №690 «Про Загальне положення про юридичну службу міністерства, іншого центрального органу державної виконавчої влади, державного підприємства, установи, організації»; Кваліфікаційний довідник посад керівників, фахівців та службовців (1987 року); Галузева угода між Міністерством агропромислового комплексу України, галузевими об'єднаннями підприємств і підприємців та ЦК профспілок працівників агропромислового комплексу України на 1999-2000 роки та ст..95 КЗПП України в частині індексації заробітної плати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем відповідно до ст.60 ЦПК України не було доведено свого позову, а саме, що Білоцерківська дослідно-селекційна станція порушила трудові права ОСОБА_2 при нарахуванні та виплаті йому заробітної плати.

Крім того, судом зазначено, що позивачем пропущено тримісячний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України для звернення до суду за захистом своїх трудових прав.

Колегія суддів погоджується із цими висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст. 10 , ч. 2 ст. 59 , ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст..95 КЗПП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ст..233 КЗПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

Наказом від 12 лютого 1998 року № 10-к Білоцерківської дослідно-селекційної станції ОСОБА_2 було прийнято на роботу з 23 лютого 1998 року на посаду юрисконсульта та встановлено щомісячний посадовий оклад в розмірі 150 грн. (а.с. 35).

Наказом № 18/к від 01 квітня 2006 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с.82).

Згідно листа від 18 квітня 2014 року № 120/02-08 Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області на адресу прокурора Білоцерківського району, вбачається, що на виконання доручення № 253 вих-13 від 26.03.2013 року стосовно порушення трудових прав ОСОБА_2 керівництвом Білоцерківської дослідно-селекційної станції була проведена позапланова перевірка та в ході проведення якої актом № 10-13-003/23 від 17.04.2013 року не встановлено порушень відповідно заявника.

В ході перевірки встановлено, що посадові оклади юрисконсульта зростали відповідно зростання заробітної плати, що підтверджується наказами по підприємству: з 01.03.2001 року юрисконсульт 160 грн., з 01.02.2002 року юрисконсульт 204 грн., з 01.02.2004 року юрисконсульт 205 грн., з 02.02.2005 року юрисконсульт 552 грн. (а.с. 55-58).

Крім того, у вказаному листі наведена порівняльна таблиця за період з 01 січня 1998 року по 01 липня 2006 року з розмірами міжпосадового коефіцієнту посадового окладу юрисконсульта, мінімальної з/п відповідно до Галузевої угоди та ставки ОСОБА_2 відповідно до штатного розпису, а також зазначено, що з 06 січня 2003 року була введена зміна до не застосування міжпосадових коефіцієнтів співвідношень відповідно до Галузевої угоди на 2003-2004 роки, оскільки в період 2003 2004 років на підприємстві внаслідок форс-мажорних обставин було знищено приблизно 90% посівів, що підтверджується висновками торгово-промислової палати України, тому заробітні ставки працівників залишилися незмінними. Вищевказані накази були застосовані у відповідності до вимог ст. 103 КЗпП України.

Також судом встановлено, що після припинення трудових правовідносин між сторонами 1 квітня 2006 року ОСОБА_2 звертався в суд із позовом до Білоцерківської дослідно-селекційної станції про стягнення розрахунку при звільненні, проте ухвалою суду від 5 липня 2006 року провадження у цій справі було закрито на підставі ст..205 ч.1 п.3 КЗПП України в зв»язку з відмовою позивача від позову. (а.с.36)

Вказана ухвала суду в установленому законом порядку набрала законної сили. (а.с.37-38).

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження заперечення позову, положень статей 10, 60 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог.

Позивач не довів свого позову, що є його обов»язком відповідно до статей 10, 60 ЦПК України.

Прийняття ОСОБА_2 на роботу на посаду юрисконсульта з 23 лютого 1998 року без визначення відповідної категорії не є порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1995 року №690 «Загальне положення про юридичну службу міністерства, іншого центрального органу державної виконавчої влади, державного підприємства, установи, організації».

Крім цього, колегія суддів враховує, що з часу прийняття на роботу з 23 лютого 1998 року до припинення трудового договору з 1 квітня 2006 року ОСОБА_2 умови трудового договору, в тому числі і щодо встановлення йому відповідного розміру заробітної плати та її індексації не оспорював.

Відповідає вимогам закону і висновок суду про відмову в позові за пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого ст..233 КЗПП України, оскільки предметом позову є визнання грубим порушенням відповідачем законодавства України при нарахуванні та виплаті позивачеві заробітної плати під час роботи і при звільненні і вимоги про стягнення належної йому заробітної плати із відповідача позивачем не заявлено.

Так, як позивача звільнено з роботи з 1 квітня 2006 року, а з вказаним позовом в суд позивач звернувся 9 грудня 2015 року, то ним пропущено тримісячний строк звернення із позовом до суду. Початком перебігу цього строку необхідно вважати день звільнення позивача із роботи - 1 квітня 2006 року. Доказів пропуску строку звернення до суду із поважних причин позивачем не надано.

Також при апеляційному розгляді встановлено, що у іншій справі№357/14962/14 за позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської дослідно-селекційної станції про визнання порушеними трудових прав щодо нарахування та виплати заробітної плати ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду, а ухвалою судді апеляційного суду Київської області від 20 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на цю ухвалу суду повернуто адресату.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на порушення судом ст..ст.22, 54 ЦПК України щодо відмови у задоволенні клопотання про допит в якості спеціаліста головного економіста ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки суд постановив ухвалу про відмову в задоволенні цього клопотання з дотриманням вимог ст..ст.56, 168 ЦПК України.

Інші доводи на безпідставність висновків суду з посиланням на лист Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області від 18 квітня 2014 року № 120/02-08 підлягають відхиленню, так як вказаний письмовий доказ оцінено в сукупності з іншими доказами відповідно до ст..212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги на порушення відповідачем вимог, зазначених в кваліфікаційному довіднику посад керівників, фахівців та службовців (1987 року), галузевої угоди між Міністерством агропромислового комплексу України, галузевими об'єднаннями підприємств і підприємців та ЦК профспілок працівників агропромислового комплексу України на 1999-2000 роки не заслуговують на увагу, так як суд, відмовляючи в позові, вірно виходив із безпідставності позовних вимог та пропуску встановленого законом строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Інші доводи апеляційної скарги на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: