233 № 233/48/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будівель та споруд (будівля підготувального формовочного відділення з навісом та площадкою літ. «В-1», «В1-1», «В2-1», «в», «І»; будівля прохідної літ. «Ж-2», що розташовані за адресою: м. Костянтинівка, вул. Мирошніченко, 73, номер за РПВН 17498212 від 23 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на таке.

23 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу будівель та споруд, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняв у власність будівлі та споруди: будівлю підготувального формовочного відділення з навісом та площадкою літ. «В-1», «В1-1», «В2-1», «в», «І»; будівля прохідної літ. «Ж-2», що розташовані за адресою: м. Костянтинівка, вул. Мирошніченко, 73.

Копію даного договору позивач отримав лише 03.08.2015 року засобами електронного звязку від нового власника майна. До цього моменту позивач не був обізнаний про існування вказаного договору.

Але, враховуючи, що дана нерухомість обтяжена іпотекою з боку позивача відповідно до договору іпотеки № 02/4-18, укладеного 18.01.2008 року між позивачем та ОСОБА_3, останній мав право укладати договір купівлі-продажу від 23.11.2010 року виключно з письмового дозволу іпотекодавця позивача, про що вказано в п.4.1.2 Договору іпотеки та ч.3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, спірний договір укладений після набрання законної сили рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 2-86/2010 від 26.05.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки № 02/4-18 від 18.01.2008 року: будівлю підготувального формовочного відділення з навісом та площадкою літ. «В-1», «В1-1», «В2-1», «в», «І»; будівля прохідної літ. «Ж-2», що розташовані за адресою: м. Костянтинівка, вул. Мирошніченко, 73.

Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину, як зазначено у частині першій статті 215 ЦК України.

Враховуючи, що позивач не надавав письмової згоди іпотекодавцю та власнику нерухомого майна ОСОБА_3 на укладання договору відчуження предмету іпотеки, вказаний правочин, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, статті 9 Закону України «Про іпотеку» є недійсним.

У звязку з тим, що спірний договір укладений після набрання законної сили рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 2-86/2010 від 26.05.2010 року про звернення стягнення на нерухомість, що є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки № 02/4-18, укладеному 18.01.2008 року, відчуження предмету іпотеки іпотекодавцем іншій особі робить неможливим виконання рішення суду у звязку з вибуттям предмету іпотеки з власності відповідача, чим порушуються права позивача на реальне задоволення своїх вимог на підставі рішення суду.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» не визнав у повному обсязі, пояснивши, що у 2008 році між позивачем та ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки № 02/4-18, який забезпечував вимоги позивача, що випливають із кредитного договору, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Глазурит». У 2013 році було проведено державну реєстрацію припинення ТОВ «Глазурит», а отже майнова порука ОСОБА_3 є припиненою. Крім того, за заявою позивача у 2010 році з реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна було вилучено заборону відчуження обєкту іпотеки. А тому вважав, що відповідач ОСОБА_3 не порушував умови договору іпотеки та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав.

Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, повно, всебічно та обєктивно зясувавши обставини справи та перевіривши їх дослідженими доказами, встановив таке.

18.01.2008 року між Акціонерним комерційний промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк», та ОСОБА_6 укладено Договір іпотеки № 02/4-18, згідно із яким цей Договір забезпечує вимоги іпотекодаржателя, що випливають з кредитного договору № 02/1-17 від 18 січня 2008 року, укладеного між іпотекодержателем та ТОВ «Глазурит» (а.с. 7-10).

Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухомість будівлі та споруди, загальною площею 1632,2 кв.м, які розташовані по вулиці Мирошніченко, буд. 73 в м. Костянтинівка, Донецької області, які складаються з: літ. В-1, В1-1, В2-1, в, І будівля підготувального формовочного відділення з навісом та площадкою (з/бетон), загальною площею 1568,4 кв.м. літ. Ж-2 будівля прохідної (цегла), загальною площею 63,8 кв.м.

Відповідно до п.4.1.2 Договору іпотеки ОСОБА_3 зобовязався не відчужувати предмет іпотеки у будь-якій спосіб та не обтяжувати його зобовязаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду та не заставляти Предмет іпотеки), крім випадків встановлених законом, за письмовою згодою іпотекодержателя. При отриманні такої згоди іпотекодавець зобовязаний попереджати набувачів предмету іпотеки та осіб, за вимогами яких Предмет іпотеки обтяжується зобовязаннями, про наявність іпотеки згідно з цим договором і надавати іпотекодержателю документи (їх копії), що підтверджують здійснення такого попередження.

На підставі даного Договору іпотеки 18 січня 2008 року приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено заборону на нерухоме майно за № 6424703 (а.с.94).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2010 року, яке набрало чинності 05 червня 2010 року, задоволені позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02/1-440 від 13.06.2007 року звернуто стягнення на майно, яке є предметом іпотеки згідно з договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_3 № 02/4-18 від 18.01.2008 року, яким у іпотеку були передані: будівлі та споруди, загальною площею 1632,2 кв.м, які розташовані по вулиці Мирошніченко, буд. 73 в м. Костянтинівка, Донецької області, які складаються з: літ. В-1, В1-1, В2-1, в, І будівля підготувального формовочного відділення з навісом та площадкою (з/бетон), загальною площею 1568,4 кв.м. літ. Ж-2 будівля прохідної (цегла), загальною площею 63,8 кв.м.

Відомостей про стан виконання даного судового рішення представником позивача суду не надано та при цьому зазначено, що дана обставина не стосується предмету доказування у даній справі.

06 вересня 2010 року приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 внесено зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а саме: на підставі заяви ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» № 02-17 від 30.08.2010 року вилучено обтяження, накладене за Договором іпотеки від 18.01.2008 року на будівлі та споруди за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Мирошніченко, буд. 73, які належать ОСОБА_3 (а.с.94).

23.11.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу будівель та споруд, за яким ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняв у власність будівлі та споруди: будівлю підготувального формовочного відділення з навісом та площадкою літ. В-1, В1-1, В2-1, в, І; будівлю прохідної літ. Ж-2, загальною площею за журналом зовнішніх обмірів 1680,9 кв.м., а за журналом внутрішніх обмірів 1632,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Костянтинівка, вул. Мирошніченко, 73 на земельній ділянці Костянтинівської міської ради (а.с.5).

Право приватної власності ОСОБА_4 на будівлі та споруди: будівлю підготувального формовочного відділення з навісом та площадкою літ. В-1, В1-1, В2-1, в, І; будівлю прохідної літ. Ж-2, загальною площею за журналом зовнішніх обмірів 1680,9 кв.м., а за журналом внутрішніх обмірів 1632,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Костянтинівка, вул. Мирошніченко, 73 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 серпня 2012 року (а.с.59).

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Статтею 203ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із розясненнями п. 2 постанови ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» за статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного Кодексу, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже ст.215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК України.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Окремим видом застави, згідно із ст. 575 ЦК України, є іпотека.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 ст. 586 ЦК України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: відчужувати предмет іпотеки.

В даному випадку, на день укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спірного договору купівлі-продажу, а саме станом на 23 листопада 2010 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна був наявний запис про вилучення обтяження на підставі заяви № 02-17 від 30.08.2010 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (а.с.94), а тому підстав для визнання даного договору купівлі-продажу недійним суд не вбачає.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» не надавав свою згоду на відчуження предмету іпотеки, оскільки належних та допустимих доказів щодо цієї обставини суду не надано та про наявність таких доказів не зазначено. Дані доводи спростовуються наявним записом у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо вилучення обтяження. А у відповідності до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на день укладення спірного договору купівлі-продажу) держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно.

Доводи представника позивача про те, що на момент внесення запису про вилучення обтяження на підставі заяви № 02-17 від 30.08.2010 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», боржник ТОВ «Глазурит» за Кредитним договором, який був забезпечений предметом іпотеки, мав перед позивачем кредитну заборгованість не можуть свідчить про ненадання позивачем згоди на відчуження предмету іпотеки, оскільки дана обставина, у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може підтверджуватись лише судовим рішенням про визнання підстав внесення записів до реєстру недійсними.

Одночасно, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що майнова порука ОСОБА_3 є припиненою у звязку із ліквідацією боржника за основним зобовязанням, оскільки, по-перше, зазначені доводи вирішального значення для даної справи не мають. По-друге, ВСУ у постанові № 6-172 цс/15 від 25.11.2015 року виклав правову позицію, згідно із якою у відповідності до частині п'ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Тож, оскільки у даній справі, право на звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, яка відбулась 03.07.2013 року, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити у повному обсязі.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням 29 червня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш