Справа № 307/2712/15-ц
Провадження № 2/743/19/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Павленко О.В., при секретарі Воєдило О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представників третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - служба у справах дітей Ріпкинської райдержадміністрації Чернігівської області, служба у справах дітей Тячівської райдержадміністрації Закарпатської області, служба у справах дітей Сквирської райдержадміністрації Київської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, та про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовами до ОСОБА_3 з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні дітей, та про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого має двох доньок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Висновком органу опіки та піклування Тячівської РДА № 9 від 23.01.2013 року позивачу надано згоду на зустрічі з дітьми та зобовязано ОСОБА_3 привозити дітей у визначений день перша та третя неділя місяця з 11.00 до 17.00 для зустрічі з батьком на центральний вокзал м. Києва біля центрального входу. Відповідачка взяті на себе зобовязання не виконувала. З березня по липень 2015 року відповідачка покинула дітей, діти проживали разом з позивачем та перебували на його утриманні і він повністю самостійно займався їх вихованням. В цей період діти проживали разом з позивачем у будинку батьків позивача, де у них була окрема дитяча кімната. Старшу доньку позивач влаштував у 1 клас Буштинської ОСОБА_9 ступенів, а меншу до дитячого садка. У липні 2015 року позивач подав до органу опіки та піклування Тячівської РДА заяву про визначення місця проживання дітей з батьком. Дізнавшись про це, відповідач приїхала та забрала дітей, при цьому посилаючись на рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.01.2014 року про розірвання шлюбу, у якому також було вказано, що діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з матірю. Відповідачка поїхала з дітьми у невідомому напрямку, не повідомивши позивачу адресу проживання його доньок. З метою пошуку місця проживання дітей позивач звертався до органу опіки та піклування Тячівської РДА. При зясуванні місця знаходження відповідачки та дітей, було встановлено, що ОСОБА_3 зареєструвала місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, але за вказаною адресою вона не проживала. Потім позивач зясував, що у 2013 році відповідачка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4. За вказаною адресою позивач відповідачку не виявив. 19.08.2015 року позивач поїхав у м. Сквира Київської області за місцем реєстрації ОСОБА_10 матері відповідачки, де виявив доньок. Але у побаченні з дітьми ОСОБА_10 позивачу відмовила. Таким чином відповідачка, забравши дітей у позивача, сама не займається їх вихованням, залишивши їх у своєї матері. При цьому позивач позбавлений можливості, як батько дітей, приймати участь у їх вихованні. При цьому відповідачка є неврівноваженою людиною, схильною до суїциду, що підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом заподіяння відповідачкою самій собі тілесних ушкоджень. Відповідно до письмового висновку № 195 від 30.07.2015 року органу опіки та піклування Тячівської РДА батьком дітей ОСОБА_1 створено всі умови для проживання дітей, вони можуть бути передані батьку на виховання.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. До обґрунтування позову додав, що відповідачка усіляким чином перешкоджає йому виконувати свої батьківські обовязки, не надає можливості бачити дітей, спілкуватися з ними. Сама відповідачка вихованням та розвитком дітей не опікується. Так, забравши дітей від нього, відповідачка не влаштувала їх до навчальних закладів, хоча за віком ОСОБА_7 мала йти до першого класу загальноосвітньої школи, куди і влаштував її позивач у с. Буштин. Лише після втручання служби в справах дітей Сквирської РДА Київської області, відповідачка влаштувала обох доньок до дитячого садка. Відповідачка з дітьми не займається, діти худі та недоглянуті. Відповідачка не має жодних доходів, крім аліментів, які він сплачує відповідачці на утримання доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Крім того, відповідачка проживає у будинку своєї сестри, без реєстрації. Власного житла відповідачка не має, тоді як у нього мається будинок на праві приватної власності. Крім двох доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8, з відповідачкою разом проживає третя дитина відповідачки від першого шлюбу, а також мати ОСОБА_3 - ОСОБА_10, яка має психічне захворювання. Таким чином, він вважає, що відповідачка не має можливості створити необхідні умови для повноцінного життя та розвитку його доньок. Він офіційно працевлаштований, має можливості виховувати та піклуватися про своїх дітей. Він відвідував доньок після першого травня 2016 року, відповідачка знову намагалася перешкодити йому зустрітися з доньками, але йому допомогла голова Великополовецької сільської ради, на території якої проживає відповідачка. Коли він побачив доньок, то звернув увагу, що вони вдягнуті у речі, які їм не підходять за розміром, у доньок відсутні золоті сережки, які він їм придбавав, у вухах вдягнуті прості сережки, від яких у доньок у вухах гній. Обидві доньки дуже схудли, вони не доглянуті, не причесані. Також дівчатка не розвиваються, забулися як рахувати, не вивчають вірші і т.д. Загалом, на його думку, з дітьми ніхто не займається. Кароліна повинна була ходити до першого класу школи, однак, відповідачка до школи її не відвела, дівчинка досі відвідує дитячий садочок. Його обурило також те, що дівчатка на Великдень навіть пасочок не їли, у них не було свята. Старша донька ОСОБА_7 страждає на захворювання бронхіальна астма, потребує лікування, якого відповідачка не має змоги надати дитині. Вважає, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обовязки. Тому просить визначити місце проживання доньок з ним. У випадку, якщо суд дійде висновку, що діти залишаться проживати з відповідачкою, просить визначити спосіб участі його у вихованні дітей. Визначити йому дні коли він зможе безперешкодно та у відсутність відповідачки вільно спілкуватися з доньками, проводити з ними час.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовах та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні 11.03.2016 року позовні вимоги не визнала. ОСОБА_5 заперечень зводиться до того, що вона не бажає, щоб доньки спілкувалися з батьком. Вона дійсно залишала їх на проживання у батька на протязі декількох місяців, вона в цей час знаходилася в м. Києві, працювала. Потім вона зі своїм батьком приїхала до позивача та забрала доньок. Вона не повідомляла позивачу адресу, за якою вона буде проживати з доньками. Її батько допоміг їй зареєструвати місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5, але за адресою реєстрації вона ніколи не проживала, навіть ніколи не бувала в смт. Ріпки. Це вона робила навмисно, щоб позивач не знайшов її та доньок. Власного житла вона не має, проживає разом зі своєю матірю та трьома дітьми у будинку своєї сестри в с. Великополовецьке. За цією адресою сестра її та дітей не зареєструвала. Доходів, крім аліментів на доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8,що сплачує позивач, вона не має. Золоті прикраси доньок дійсно здавала у ломбард. До соціальних служб ніколи не зверталася, допомоги на дітей не оформлювала та не отримувала. Не заперечувала той факт, що її мати ОСОБА_10, яка проживає разом з відповідачкою та малолітніми дітьми страждає на психічне захворювання. Стверджувала, що діти бояться позивача та не бажають з ним спілкуватися. Вважає, що можливо спитати думку старшої доньки щодо того, чи бажає вона жити з батьком чи з матірю.

Відповідач ОСОБА_3 більше в судові засідання не зявлялася.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області в судовому засіданні пояснила, що відповідачка разом з дітьми та своєю матірю проживають у с. Великополовецьке без реєстрації. Будинок належить на праві власності сестрі відповідачки. Скарг на поведінку відповідачки від односельців не надходило. На скільки їй відомо доньки відповідачки відвідують дитячий садок. Зауважень з приводу виконання батьківських обовязків до відповідачки з боку органу опіки та піклування не було. У вирішенні спору поклалася на розсуд суду, але вважає, що можливо дітей залишити і з матірю.

Представник третьої особи служби в справах дітей Ріпкинської РДА, після дослідження всіх обставин справи, дійшла висновку, що доцільніше дітей передати на виховання батьку, оскільки він має більше можливостей забезпечити донькам належне виховання, розвиток та утримання.

Представники третіх осіб служби в справах дітей Тячівської РДА Закарпатської області та служби в справах дітей Сквирської РДА Київської області в судові засідання не зявлялися.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.01.2014 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких у свідоцтвах про народження записаний позивач. На час розгляду справи діти проживали з відповідачкою.

Згоди щодо місця проживання дітей та способу участі батька - позивача у справі у вихованні дітей, на час розгляду справи між сторонами не досягнуто.

З висновку органу опіки та піклування Тячівської райдержадміністрації Закарпатської області від 30.07.2015 року № 195 встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 При розгляді заяви ОСОБА_1 було зясовано, що відповідно до інформації Буштинської селищної ради малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більше 4-х місяців знаходилися на повному утриманні батька, якому у вихованні онуків допомагали бабуся з дідусем, оскільки мати дітей, ОСОБА_3 на території смт. Буштино не проживає і місце перебування її невідоме. ОСОБА_8 щоденно відвідувала дитячий заклад і її постійно приводив та забирав батько. ОСОБА_11, також батьком влаштована до 1-го класу Буштинвської ОСОБА_9 ступенів. Представником служби в справах дітей державної адміністрації було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: смт. Буштино, вул.. Лесі України, 33, в результаті якого встановлено, що умови проживання хороші, в помешканні чисто та затишно, є в наявності вся необхідна побутова техніка, до будинку підведено газо- та водопостачання. Для дітей є окремо відведена кімната, місце для навчання, ігор, відпочинку. ОСОБА_1 характеризується позитивно. Виходячи з наведеного, орган опіки та піклування дійшов висновку, що ОСОБА_1 створив всі необхідні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку дітей, що дає можливість залишити малолітніх на вихованні у батька.

Викладене у висновку підтверджується копією акту обстеження матеріально побутових умов ОСОБА_1 за адресою: смт. Буштино, вул.. Лесі Українки, 33, копією характеристики, виданої Буштинським селищним головою, на ОСОБА_1, довідкою Буштинського дошкільного навчального закладу, копіями довідок виконавчого комітету Буштинської селищної ради, копією довідки Буштинської ОСОБА_9 ступенів.

З копії договору дарування житлового будинку від 27.10.2009 року встановлено, що позивач являється власником житлового будинку в с. Пищаче, вул. Українська, 182, Коломийського району Івано-Франківської області.

З довідки ДП «Ламелла» встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в ДП «Ламелла» з 04.02.2016 року столяром проектно-експериментальної дільниці.

З копій банківських квитанцій, наданих позивачем, вбачається, що він регулярно сплачує аліменти відповідачці на утримання дітей.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду ОСОБА_1 Франківської області від 18.09.2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину.

З копії довідки, виданої виконкомом Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, встановлено, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації в селі Великополовецьке Сквирського району Київської області разом з малолітніми дітьми ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7

Копією характеристики на ОСОБА_3 підтверджується, що відповідачка характеризується позитивно.

З копії акту обстеження умов проживання встановлено, що дійсно ОСОБА_3 проживає у будинку, що належить ОСОБА_13 Разом з ОСОБА_3 без реєстрації у будинку проживають троє малолітніх дітей та мати відповідачки ОСОБА_10

З копій довідок, виданих Великополовецьким навчально виховним комплексом, видно, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 відвідують дитячий садок.

З копії довідки Джураківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області вбачається, що ОСОБА_3 в період з березня 2013 по лютий 2015 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_9 разом з доньками ОСОБА_13 та ОСОБА_7.

З розписок, виданих відповідачкою, що нею підтверджено в судовому засіданні, встановлено, що вона дійсно здала до ломбарду золотий ланцюжок дитини, а також зобовязувалася привозити на побачення дітей.

Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України, ОСОБА_3 з 2013 року не має доходів.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_3 відсутнє будь яке нерухоме майно.

Відповідачка також не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Сквирської районної державної адміністрації, відповідно не отримує соціальної допомоги.

З оглянутого судом відеозапису зустрічі позивача з дітьми, яка відбулася після першого травня 2016 року видно, що доводи відповідачки про небажання дітей спілкуватися з батьком, безпідставні. Як вбачається з відеозапису, у позивача налагоджений контакт з доньками, з їх боку видно прихильність та любов до батька.

З досліджених матеріалів суд робить наступні висновки.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятій резолюцією Генеральної Асамблеї ООН, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матірю. Поряд з цим, зазначена Декларація не являється міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи у сфері забезпечення прав дитини і носить виключно рекомендаційний характер під час формування внутрішнього законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка є частиною законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, Конвенцією про права дитини закріплено принцип рівності прав і обовязків обох батьків відносно дитини. Вказаний принцип знайшов своє відображення у національному сімейному законодавстві.

Так, у відповідності до ст. 140 Сімейного кодексу України (далі СК), мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Частина 161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування, судом.

У свою чергу, ч.2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами або своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Таким чином, при вирішенні питання щодо місця проживання дітей, необхідно виходити з балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей та обовязком батьків діяти в їх інтересах.

При вирішенні спору про визначення місця проживання дітей, суд виходить з принципу рівності прав і обовязків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини. Також беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Проаналізувавши обставини, встановлені під час розгляду справи, суд звертає увагу на таке.

Позивач ОСОБА_1 має житло житловий будинок, належний йому на праві власності, тобто постійне місце проживання, має постійний дохід, офіційно працює, має допомогу у вихованні дітей з боку своїх батьків. Під час проживання з позивачем, діти були влаштовані до дитячого та шкільного закладів, відповідно до свого віку та рівня розвитку, отримували належне піклування, медичну допомогу та догляд. З акту обстеження побутових умов за місцем проживання позивача видно, що для дітей у будинку позивача створені належні умови для проживання в окремій кімнаті, мається місце для навчання, відпочинку, гри. Позивачем, враховуючи його майновий стан, може бути надане належне лікування та підтримання стану здоровя доньки ОСОБА_7, яка має захворювання дихальних шляхів. З оглянутих судом відеозаписів, представлених позивачем, суд встановив, що діти мають прихильність до батька позивачу у справі.

Поряд з цим, відповідачка у справі ОСОБА_3 не має самостійного доходу, при цьому не вчиняє жодних дій для звернення до соціальних служб для отримання допомоги на дітей. Більше того, відповідачка реалізує майно дітей коштовні прикраси, що підтверджено матеріалами справи, що свідчить про скрутне матеріальне становище ОСОБА_3 Вона також не має власного житла, постійно змінює реєстрацію місця проживання, по суті веде кочовий спосіб життя, на час розгляду справи у суді, взагалі, з невідомих причин, зареєстрована у смт. Ріпки, де вона ніколи не проживала. Відповідачка, порушуючи права батька на спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні, перешкоджає зустрічам позивача з дітьми, що не сприяє нормальному моральному та психологічному розвиткові дітей.

Враховуючи викладене, суд приймаючи до уваги всі встановлені обставини, приходить до висновку, що позивач має змогу створити більш сприятливі умови для виховання, розвитку та матеріального забезпечення дітей.

Таким чином, позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком підлягають задоволенню.

Оскільки, судом визначається місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком, тобто він буде виконувати обовязки та реалізовувати свої права щодо виховання дітей в повному обсязі, тому позовні вимоги щодо визначення способу участі позивача у вихованні цих малолітніх дітей не мають сенсу, а відповідно задоволенню не підлягають.

З відповідачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 208, 209, 215 - 218, 224, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, за місцем його проживання.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при зверненні до суду 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлений 06 травня 2016 року.

Головуюча О.В. Павленко