Рішення

Іменем України

Справа № 712/14093/15-ц

Провадження 2/712/513/16

16 травня 2016 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси у складі

головуючого-судді - Марцішевської О.М.,

при секретарі - Вдовенко О.В.

за участю адвоката Грачової Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус міського нотаріального округу Фіщук Сергій Олексійович про усунення від права спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що з травня 1997 року проживала сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 За час спільного проживання були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та дружина. На підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2001р. за спільні зароблені кошти придбали житловий будинок по АДРЕСА_1, в якому за рахунок спільного бюджету проводили реконструкцію та ремонтні роботи. Більшість витрат на утримання спільного майна здійснювались за рахунок позивачки, оскільки з травня 2001 року в зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_7 була встановлена інвалідність, з 2004 року останній не працював та перебував на утриманні позивачки, яка здійснювала за ним догляд та матеріально забезпечувала, з 2007 року ОСОБА_7 була встановлена інвалідність ІІ групи безстроково, його поховання здійснювала позивачка за свій рахунок. Після смерті ОСОБА_7 виник спір щодо спадкування з колишньою дружиною та дітьми померлого, які після фактичного припинення в 1997 році шлюбних стосунків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про останнього не піклувались, хоч він за станом здоров'я потребував догляду та сторонньої допомоги, переніс кілька інфарктів, матеріально йому не допомагали, в зв'язку з чим спадкодавець перебував на утриманні позивачки, яка забезпечувала його піклуванням, лікуванням та після смерті за свій рахунок організувала поховання. Просить суд усунути від права спадкування після смерті ОСОБА_7 - доньку ОСОБА_3 та колишню дружину ОСОБА_5, змінити ОСОБА_2 черговість одержання права на спадщину після смерті ОСОБА_7, визнавши її право на спадкування зі спадкоємцями першої черги за законом.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали, просили задоволити.

Відповідачі та їх представник адвокат ОСОБА_1 позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, вказували, що ОСОБА_5 з 1975 року проживала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який був припинений зі смертю чоловіка ОСОБА_7, від шлюбу мають дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В 1985 році ОСОБА_7 була надана на склад сім'ї квартира АДРЕСА_3, в якій він був зареєстрований з 1985 року та спільно з відповідачами квартиру в 2007 році приватизували в рівних 1/4 частках. В зв'язку з складними сімейними стосунками з 2001 року ОСОБА_7 фактично проживав у будинку по АДРЕСА_1, який придбав за заощаджені в період шлюбу з ОСОБА_5 кошти, оскільки працював на керівних посадах, разом з тим, підтримував з нею сімейні відносини, завжди брав участь у спільному вирішенні з відповідачами сімейних питань, надавав допомогу дітям та дружині, постійно з ними спілкувався. В зв'язку з перебуванням в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 заперечували проживання його сім'єю з позивачкою, також вказували на недоведеність придбання та утримання будинку за спільні з позивачкою кошти. Зазначали, що за станом здоров'я ОСОБА_7 за життя не перебував у безпорадному стані, самостійно себе обслуговував та активно займався домашнім господарством, до моменту смерті неофіційно працював та отримував пенсію, мав заощадження та був засновником приватного підприємства, тому не потребував матеріальної допомоги, а навпаки завжди допомагав членам своєї сім'ї. Відповідачі також приймали участь у похованні ОСОБА_7, яке оперативно організувала позивачка, ОСОБА_3, не мала можливість приїхати, так як постійно проживає у Чехії та здіснювала догляд за дитиною, яка народилась на початку 2015 року.

Приватний нотаріус Фіщук С.О. у наданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутність, пропонував вирішити справу на розсуд суду.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом ( ч.3 ст.1224 ЦК України).

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що влна ухилялась від надання допомоги, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпораному стані ( ч.5 ст.1224 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 30.05.2007р. «Про судову практику у справах про спадкування» факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади) з урахуванням поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Встановлено, що ОСОБА_7 з 31.10.1975 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від шлюбу мав доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4, які досягли повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 03.03.1997 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 розірваний. ОСОБА_2 з 1982 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, розірваному відділом РАЦС по Придніпровському району м.Черкаси 16.09.1997р.

На підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2001р. ОСОБА_7 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 вартістю 15 223 грн.

З травня 2001 року в зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_7 встановлювалась ІІ група інвалідності на певний строк та була призначена пенсія по інвалідності. З 14.06.2004 року останній звільнився з роботи з посади голови правління ВАТ «Будкомлект» за станом здоров'я за ст.38 КЗпП України відповідно до формулювання причини звільнення у трудовій книжці, протоколу № 7 засідання спостережної ради від 01.06.2014р. З 2007 року ОСОБА_7 встановлена ІІ група інвалідності безстроково.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, згідно з договором -замовлення № 882 від 14.04.2015р. позивачкою понесені витрати на його поховання.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись позивачка та донька ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_3, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 25.11.2015р. залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання сім'єю з ОСОБА_7 в зв'язку з наявністю спору про цивільне право, який підлягає розгляду в позовному провадженні, в грудні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Суд виходить з того, що засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків членів сім'ї визначені Сімейним кодексом України (стаття 1 СКУкраїни), а щодо правовідносин до 01.01.2004р. - Кодексом про шлюб та сім'ю).

Згідно з ст.12 КПШС шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст.44 КпШС шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя (частина 2 статті 21 СК України).

Згідно з ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено, що шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не був припинений до смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки хоча й існувало рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 3 березня 1997 року про розірвання шлюбу, однак свідоцтво про розірвання в органах реєстрації актів цивільного стану жодним з подружжя отримано не було, як того вимагали норми чинного на час ухвалення вказаного рішення Кодексу про шлюб та сім'ю, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20.02.2016р.

Разом з тим, згідно з нормами чинного до 01.01.2004р. Кодексу про шлюб та сім'ю, так і відповідно до Сімейного Кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Право на новий повторний шлюб виникає тільки у разі припинення попереднього шлюбу у зв'язку зі смертю одного з подружжя чи розірвання шлюбу.

Згідно з поясненнями позивачки, за час спільного проживання з ОСОБА_7 з травня 1997 року, який проживав роздільно з дружиною ОСОБА_5, 23.03.2001р. за спільні з позивачкою кошти ним був придбаний будинок та за рахунок спільного з позивачкою бюджету здійснювались витрати на його реконструкцію та ремонт. Разом з тим, до 01.01.2004р. нормами Кодексу про шлюб та сім'ю не передбачалось передбачалось правове регулювання режиму роздільного проживання подружжя.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.Таким чином, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.Юридичний статус майна, набутого у фактичних сімейних відносинах, при умовах, коли попередній шлюб не розірваний, регулюється нормами цивільного законодавства.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю вважалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність", постанова Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності").

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином при вирішенні позову слід керуватися нормами ст.17 Закону України "Про власність", вказана норма передбачала набуття спільної сумісної власності не із самого факту наявності сім'ї, а з того, що майно придбане внаслідок спільної праці. У зв'язку із цим позивачка повинна довести не лише факт спільного проживання з ОСОБА_7, а й те, що придбання чи поліпшення ним майна відбувалось внаслідок їх спільної праці.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження об'єктивниим та переконливими доказами доводи позивачки про те, що 23.03.2001р. ОСОБА_7 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1, за спільні з позивачкою кошти. Надані позивачкою договір купівлі-продажу акцій б/н від 02.07.2000р. та довідка директора ПП «Надія» про підтвердження факту придбання у ОСОБА_2 акцій на суму 8942,50 грн.., суд вважає такими, що не підтверджують з достовірністю, що отримані кошти за акції позивачкою були сплачені за будинок, також відсутні платіжні документи про їх перерахування позивачці ПП "Надія". Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказувала, що в період її роботи у рієлтерській фірмі при оформленні купівлі будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_2 між собою обговорювали, на кого буде оформлена купівля. Згідно з договором купівлі-продажу від 23.03.2001р., вказаний будинок був придбаний ОСОБА_7 на своє ім'я, позивачка не вказана покупцем у договорі та не перебувала на момент укладення даного оплатного правочину у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, у документах якого під час нотаріального посвідчення договору була відсутня відмітка РАЦС про припинення шлюбу з ОСОБА_5 Вказані обставини позивачка мала можливість врахувати, оскільки не могла не знати про різницю придбання будинку у шлюбі і поза шлюбом, отже такі умови придбання будинку ОСОБА_7 були погоджені нею на той час і проти них остання не заперечувала, не посилалась на обставини, які примусили її прийняти такі умови на завідомо невигідних для неї умовах.

Згідно з показами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, в період проживання позивачки та ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 здійснювались роботи по реконструкції та ремонту будинку, разом з тим документально не підтверджено, що оплата даних робіт здійснювалась внаслідок спільних з позивачкою коштів, за рахунок спільних або індивідуальних трудових зусиль, одержання спільних або особистих доходів, обєднаних для набуття спільного майна чи бюджету. 07.07.2003 року між позивачкою та ТОВ "Лінкруст" був укладений договір на виконання ремонтних робіт будинку, на підтвердження виконання якого позивачкою надані кошторис, акти прийому передачі робіт, актами звірки взаємних розрахунків, разом з тим відсутні платіжні документи про оплату позивачкою коштів на рахунок ТОВ «Лінкруст».

Суд також враховує конституційні положення про ґрунтування шлюбу на вільній згоді жінки і чоловіка (стаття 51 Конституції України).

Відповідачі не заперечували, що в період проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 у нього існували позашлюбні особисті стосунки з позивачкою, які почались в період їх роботи, з 2001 року позивачка фактично проживала у придбаному ОСОБА_7 будинку, що підтверджено актом опитування сусідів від 03.12.2015 року, показами в якості свідків сусідів ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_16, ОСОБА_17 які вказували, що особисто сприймали позивачку як дружину ОСОБА_7, оскільки спільно з ним проживала у будинку, надавала допомогу в лікуванні. Наданими суду квитанціями підтверджено оплату позивачкою комунальних послуг по АДРЕСА_1, в товарних чеках про придбання у 2015 році опалювального обладнання для будинку не вказане прізвище покупця, надані позивачкою чеки про придбання ліків не підтверджені медичними призначеннями даних ліків для лікування ОСОБА_7 Також у медичній картці та кадровій документації за місцем роботи позивачки її адреса проживання зазначалась АДРЕСА_1, згідно з показами свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 позивачку та ОСОБА_7 спільно як подружжя запрошували на святкування, згідно з показами свідка ОСОБА_18 в 1993 - 2004 роках приїздили на роботу разом.

Разом з тим, наданими відповідачами доказами спростовані доводи про фактичне припинення з травня 1997 року сімейних стосунків ОСОБА_7 з дружиною ОСОБА_5 Показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_19, ОСОБА_20, невістки ОСОБА_21, наданими відповідачами сімейними фотографіями, картками відпочиваючих ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на базі відпочину з 29.06.1997р. по 10.09.1997р. підтверджено, що ОСОБА_7 за життя постійно спілкувався та надавав допомогу дітям та дружині, їздив з ними на дачу та відпочинок, брав участь у вирішенні питань сімейного життя, спільно відвідуючи з позивачкою святкування на запрошенням її друзів та родичів, в колі своїх родичів не повідомляв відкрито про припинення шлюбу з ОСОБА_5, представляючи позивачку як нову дружину.

Крім того, позивачка з 30.07.1986 року по даний час зареєстрована з двома доньками по АДРЕСА_2 та 05.12.2007р. приватизували вказану квартиру на підставі свідоцтва про право власності від 05.12.2007р.

ОСОБА_7 з 02.08.1985 року до настання смерті був зареєстрований в якості наймача у квартирі АДРЕСА_3, де в якості членів сім'ї наймача з 02.08.1985р. зареєстровані відповідачі. 22.07.2007 року ОСОБА_7 з відповідачами як членами своєї сім'ї приватизована вказана квартиру на підставі свідоцтва про право власності від 22.08.2007р., що підтверджує, що останній за життя брав участь у спільному вирішенні з відповідачами сімейних питань.

Крім того, відповідно до ст.3 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі квартир у власність наймача і кожного члена його сім'ї на підставі заява наймача на ім'я керівника органу приватизації, до якої додається довідка про склад сім'ї наймача та займані приміщення. Отже, реалізуючи право на приватизацію, в 2007 році, після тривалого спільного проживання, позивачка та ОСОБА_7 окремо один від одного звернулись до уповноваженого органу з заявами про приватизацію вказаних квартир з наданням кожним довідок про різний склад своєї сім'ї.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність у спадкодавця ОСОБА_7 за життя стійкого волевиявлення, спрямованого на припинення шлюбних відносин з ОСОБА_5, що виключає одночасне підтримання стосунків з позивачкою, притаманних подружжю.

В судовому засіданні також не знайшли підтвердження доводи позивачки про те, що за станом здоров'я ОСОБА_7 потребував постійного догляду, матеріальної допомоги чи перебував у безпорадному стані та на утриманні позивачки в зв'язку з ухиленням відповідачів від надання йому допомоги та піклування. Згідно з медичними виписками за станом здоров'я ОСОБА_7 страждав на хронічну ішемічну хворобу серця, переніс інфаркти в 2001 та 2010 роках, що підтверджується виписками з історії хвороби № 511 з 08.01.2001 по 23.01.2001р., № 7761 від 19.05.2011р., № 12488 з 26.08.2001р. по 07.09.2001р., № 14223 з 3009.2010р. по 14.10.2010р. Третьої міської лікарні, № 53 з 24.01.2001р. по 19.02.2001р. санаторія «Україна», № 773 з 05.04.2009р. по 12.04.2005р., № 1240 від 22-30.05.2006р., № 987 з 11.04.2007р. по 20.04.2007р. обласного кардіологічного центру, в зв'язку з захворюванням з 2001 року йому встановлювалась інвалідність ІІ групи, в тому числі безстроково з 2007 року, разом з тим, дане захворювання не позбавляло його можливості самостійно себе обслуговувати після проходження лікування та реабілітації, тому за життя не потребував стороннього догляду, з 2010 року відсутні дані про те, що ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою, згідно показів свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_21, пояснень відповідачів ОСОБА_7 до самої смерті активно займався домашнім господарством, керував автомобілем, намагався працевлаштуватись, на день своєї смерті у віці 63 років не досяг пенсійного віку, також отримував пенсію та мав власні заощадження, згідно з витягом з ЄДРПОУ являвся засновником приватного підприємства «Барс-2000», видом діяльності якого зареєстровано оптова торгівля, директором якого являлась позивачка, тому не потребував матеріальної допомоги, а навпаки завжди допомагав членам своєї сім'ї. Всі ці обставини дають суду підстави для висновку, що ОСОБА_7 здатен був цілком про себе дбати та не потребував сторонньої допомоги.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка в сукупності вказють на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки в період спільного проживання позивачки зі спадкодавцем останній перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_5, не зважаючи на проживання окремо від дружини не припинив з нею сімейних стосунків, не перебував у безпорадному стані та не потребував матеріальної допомоги та стороннього догляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1216, 1217, 1258, 1259, 1261, 1264 ЦК України ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від права спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та зміну черговості одержання права на спадкування.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з моменту проголошення, особами, які брали участь в розгляді справи та не були присутні під час проголошення рішення - з моменту отримання його копії.

Головуючий: