Справа №587/169/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/807/16 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Попруги С. В.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумського обласного державного центру експертиз сортів рослин

про стягнення боргу по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

03 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого 03 березня 2016 року уточнив та просив стягнути з відповідача 14887 грн. заробітної плати за період роботи з травня по грудень 2015 року, а також 5000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що за спірний період не отримував заробітної плати у зв'язку з перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати, проте відповідної заяви про відпустку не писав і про причини невиплати заробітку його не повідомляли.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 04 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 з цим рішенням не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що відповідач за трудовим законодавством зобов'язаний забезпечити працівника роботою, за яку виплатити заробітну плату, чого не було зроблено. Вважає, що у спірний період працював повний робочий день, проте у зв'язку з відсутністю посівного матеріалу програма державного випробування сортодослідження не виконувалась і відповідна робота з незалежних від позивача причин не проводилась. Вказує, що у відпустці без збереження заробітної плати він перебував з 15 по 30 квітня 2015 року, про що подавалася відповідна заява, проте на спірний період заяву про надання відпустки не писав і з наказом про її надання не ознайомлювався.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги з мотивів в ній наведених, представника відповідача ОСОБА_5, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З ч. 3 ст. 309 ЦПК України вбачається, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, надаючи позивачу відпустку без збереження заробітної плати, діяв у межах закону.

Проте, суд першої інстанції прийшов до такого висновку з порушенням вимог процесуального закону, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Ними можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції з 01 жовтня 2012 року ОСОБА_3 працював на посаді головного агронома, а з 01 березня 2014 року - на посаді провідного фахівця-агронома Роменської лабораторії Сумського обласного державного центру експертиз сортів рослин (а.с. 25).

За змістом ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Водночас він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Норми процесуального закону не передбачають можливості заміни позивача за ініціативою суду, тому за відсутності зазначеного клопотання, суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Сумського обласного державного центру експертиз сортів рослин, який згідно з п. 1.2, 1.6 Положення про філію є відокремленим підрозділом, не має статусу юридичної особи і діє без права юридичної особи, створений в складі Українського інституту експертиз сортів рослин (а.с. 26).

Таким чином Сумський обласний державний центр експертиз сортів рослин згідно з ч. 2 ст. 30 ЦПК України не може бути стороною у справі. З клопотанням про заміну цього відповідача на належного позивач до суду не звертався.

Проте, суд як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Про вказаний обов'язок суду йдеться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду".

В порушення вимог процесуального закону суд першої інстанції не визначив суб'єктний склад спору, оскільки не звернув увагу, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, і відповідно до вимог частини четвертої статті 10 ЦПК не роз'яснив позивачу право на заміну первісного відповідача належним відповідачем чи залучення останнього як співвідповідача та наслідки не вчинення цих процесуальних дій.

Зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, оскільки суд першої інстанції вирішив спір по суті та відмовив в задоволенні позову, в той час як позов, пред'явлений до філії, яка не має відповідати за позовом, тобто до неналежного відповідача, в зв'язку з чим саме з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Сумського обласного державного центру експертиз сортів рослин про стягнення боргу по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: