Справа № 344/4367/14-ц
Провадження № 2/344/791/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Островського Л.Є.

при секретарі c/з ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до мистецького об'єднання «Елегія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківська обласна рада про скасування наказу №7 від 04 вересня 2008 року про звільнення працівників мистецького об'єднання «Елегія», як незаконного, зобов'язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі з 01 грудня 2006 року у розмірі 107 184,00 грн., зобов'язання провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по даний час, стягнення моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Мистецького об'єднання (надалі МО) «Елегія» з вимогами про скасування наказу № 7 від 04 вересня 2008 року про звільнення працівників Мистецького об'єднання «Елегія», як незаконного, зобов'язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі з 01 грудня 2006 року у розмірі 107184,00 грн., зобов'язання провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по даний час та стягнення моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що його було звільнено з роботи в МО «Елегія» наказом № 7 від 04 вересня 2008 року, у зв'язку з введенням процедури ліквідації. Оскільки ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області 20 вересня 2012 року, яка набрала законної сили провадження у справі № Б-21/282 про банкрутство мистецького об'єднання «Елегія» припинено, то і наказ про звільнення підлягає скасуванню. Крім цього, вказує на те, що відповідачем з грудня 2006 року не виплачувалася зарплата, бюджетне фінансування обласною радою було припинене з грудня 2006 року.

Ухвалою суду від 02.06.2014р. до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог Івано-Франківську обласну раду.

Позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про судові засідання.

Представник третьої особи обласної ради в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що МО «Елегія» було засноване Івано-Франківською обласною радою, згідно рішення від 18.12.2001 року №595-24/2001, МО є спільною власністю територіальних громад сіл,селищ,міст області і перебуває в управлінні обласної ради, призначено директором МО ОСОБА_3 по контракту терміном на 5 років (а.с.9). Як встановлено з пояснень директора МО ОСОБА_3, контракт з нею після спливу встановленого строку не розривався, отже трудові відносини з нею як директором тривають, на спростування цього інших доказів до матеріалів справи не надано. При цьому, за матеріалами справи також і встановлено, що згідно Акту приймання-передачі від 15.07.2008р. директор МО ОСОБА_3 передала ліквідатору ОСОБА_4 всю наявну документацію обєднання «Елегія», особові справи працівників, 17 трудових книжок працівників (в переліку цих працівників, позивач відсутній, так як трудова книжка позивача не зберігалась МО, оскільки він працював по сумісництву), печатки, штампи тощо.

Відповідно до Статуту МО (а.с.32-34), основою МО «Елегія» є учасники народного молодіжного хорового колективу «Елегія», що утворився в 1993 році (п.1.4), вищим органом управління є засновник (обласна рада), до компетенції якого входить в т.ч. вирішення питання про припинення діяльності МО «Елегія» (п.2.4), працівники беруть участь в діяльності на підставі трудового договору (п.3.2), директор МО здійснює оперативне управління майном і коштами, розробляє штатний розпис в межах бюджету МО, приймає на роботу працівників згідно штатного розпису (п.3.3).

Отже, працівників МО «Елегія» приймала та мала б звільняти з роботи директор згідно установчих документів МО.

Позивач був прийнятий на роботу в МО «Елегія» як артист симфонічного оркестру (по сумісництву) з 2001 року, дана обставина визнається сторонами, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд зазначену обставину вважає встановленою та такою, що не потребує доказування.

Рішенням Івано-Франківської обласної ради від 20.02.2007 року №236-9/2007 було ліквідовано МО «Елегія», затверджено склад ліквідаційної комісії (а.с.23).

24.12.2007 року МО «Елегія» звернулось до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.

Протоколом засідання ліквідаційної комісії обласної ради з ліквідації МО «Елегія» від 11.10.2007 року №5 погоджено визнання суми боргу із заробітної плати станом на 03.05.2007 року, оскільки як зазначено протоколом працівники обєднання, згідно рішення обласної ради, попереджені про звільнення, а також доручено ОСОБА_3 забезпечити упорядкування трудових відносин з працівниками МО (а.с.29).

Однак, як встановлено судом під час розгляду даного цивільного спору, директор МО не приймала жодних наказів на упорядкування трудових відносин з працівниками за дорученням ліквідаційної комісії обласної ради з ліквідації МО «Елегія» та рішення засновника про ліквідацію МО (як вже зазначалось вище передано всю документацію директором ОСОБА_3 ліквідатору було проведено тільки 15.07.2008р. згідно Акту приймання-передачі).

Як підтверджується матеріалами справи, у зв'язку з введенням процедури ліквідації мистецького об'єднання «Елегія» (постанова господарського суду Івано-Франківської області по справі №Б-21/282 від 27.02.2008 року), наказом ліквідатора №7 від 04.09.2008 року працівників, в т.ч. ОСОБА_2 було звільнено з роботи з мистецького об'єднання «Елегія» (а.с.27-28). Однак, в наказі відсутні підписи працівників про ознайомлення з даним наказом, в т.ч. ОСОБА_2 що не спростовано іншими доказами, що є порушенням вимог трудового законодавства, про що зазначатиметься нижче..

20.09.2012 року ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області провадження у справі №Б-21/282 про банкрутство мистецького об'єднання «Елегія» припинено, затверджено звіт та ліквідаційний баланс МО, ліквідовано юридичну особу, визнано погашеними вимоги не задоволені за недостатністю майна боржника. При цьому, як зазначено звітом ліквідатора, до нього також були подані і вимоги 84 працівників про виплату заборгованої заробітної плати .

На ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області у справі №Б-21/282 від 20.09.2012 року було подано апеляційну скаргу та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.04.2013 року ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2012 року скасовано, а провадження у справі про банкрутство МО «Елегія» припинене.

Виходячи з даних, що містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про припинення організації - мистецьке об'єднання «Елегія» станом на 04.03.2014 року відсутні, однак зазначено, що з 30.03.2007 року юридична особа в стані припинення за рішенням засновників, що підтверджується відповідними письмовими доказами в матеріалах справи (а.с.30-31).

Як слідує з вимог ст.. 40, 47, 49-2, 233 КЗпП України (станом на час винесення наказу про звільнення) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках в т.ч. змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, видаючи наказ на звільнення ОСОБА_2 ліквідатором не було дотримано вимог про попередження звільнення з ініціативи власника за 2 місяці, ознайомлення з наказом про звільнення, не проведено було повний розрахунок із працівником.

Щодо видачі трудової книжки, то дана норма не поширюється на дані правовідносини, оскільки позивач працював у відповідача по сумісництву і трудова книжка у МО «Елегія» на працівника ОСОБА_2 не зберігалась (з пояснень позивача).

А тому, суд прийшов до обгрунтованого висновку про неправомірність звільнення позивача з роботи, і як наслідок наказ №7 від 04.09.2008 року, в частині звільнення позивача, підлягає до скасування.

При цьому суд відхиляє доводи третьої особи про застосування пропуску строків звернення до суду (у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення), оскільки не доведено суду час, коли саме позивачу було вручено наказ про звільнення, що оскаржується. А щодо строку звернення про стягнення належної позивачу заробітної плати - обмеження будь-яким строком відсутнє.

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_2 директором МО «Елегія» ОСОБА_3 25.02.2008 року (а.с.57) за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року включно заборгованість по заробітній платі позивача становила 7808грн. (сума до виплати 6821.83грн. з врахуванням обовязкових зборів та платежів).

А тому, знаючи про своє порушене право, (з пояснень позивача судом встановлено, що навесні 2007 року ОСОБА_2 усно дізнався про ліквідацію МО та звільнення всіх працівників) ОСОБА_2 звернувся до Івано-Франківського міського суду ще в 2007 році про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ліквідаційної комісії МО «Елегія» за невиплачену заробітну плату в сумі 3165,70 грн. за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року включно, та 22.05.2007 року (суддя Малєєв А.Ю. було видано судовий наказ про стягнення даної суми заборгованості на користь позивача.

Також рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 лютого 2009 року позов ОСОБА_2 до мистецького обєднання Елегія про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку її виплати задоволено.

Органами ДВС повідомлено, що проваджень стосовно стягнення з МО «Елегія» чи ліквідаційної комісії на користь працівників МО «Елегія», в т.ОСОБА_5 на виконанні не перебували.

Однак, оплата праці по сумісництву регулюються наступним.

Разом з тим, як вже встановлено і зазначено вище, позивач працював у відповідача по сумісництву.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України працiвники, якi працюють за сумiсництвом, одержують заробiтну плату за фактично виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується представниками сторін в суді, діяльність Мистецького об'єднання «Елегія» фактично було припинено з початку 2008 року, оскільки рішенням засновника - Івано-Франківської ОДА від 20.02.2007 року розпочато процедуру ліквідації, а у лютому 2008 року постановою Господарського суду Івано-Франківської області (в послідуючому скасованою та все одно провадження у справі про банкрутство припинене апеляційною інстанцією як і першою) Мистецьке об'єднання «Елегія» було визнано банкрутом.

Документальним підтвердженням боргу по зарплаті перед позивачем є довідка мистецького об'єднання «Елегія» від 25.02.2008 року, про яку зазначалось вище, з якої вбачається, що заборгованість по зарплаті перед позивачем утворилася за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року. Інших даних про проведену фактичну роботу позивача у Мистецькому об'єднанні «Елегія» з січня 2008 року та нараховані, однак не виплачені суми, в матеріалах справи немає. Не заслуговують на увагу суду голослівні твердження позивача про наявність таких табелів виходу на роботу і фіксування часу виконання робіт по сумісництву в МО, так як такі в підтвердження доводів, суду не надано. При цьому в судових засіданнях надаючи пояснення суду, позивач зазначив, що з 2007 року репетиції відбувались на добровільних засадах, при цьому що діяла і на громадських засадах організація під такою ж назвою «Елегія», окрім МО «Елегія», про що також обумовлювалось і в Статуті МО (хоровий колектив «Елегія» та симфонічний оркестр, діючі з 1993 року).

Зважаючи на це сума заборгованості 1843.28 грн. (без відрахувань) підлягає стягненню, як і відповідна сума індексації, згідно з вимогами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.

Індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078).

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»).

Суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004р. за № 114/8713.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати, також без обмеження будь-яким строком.

Вирішуючи та розглядаючи питання в частині вимог позивача про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримання розрахунку, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як ствердили суду представники сторін та третьої особи, з часу заснування МО і по 2006 рік фінансова підтримка його діяльності проводилася виключно за рахунок коштів обласного бюджету, однак з 2007 року така була припинена. Як пояснив позивач, самостійно концертної діяльності колектив не проводив, фінансування з інших джерел не отримував. Зазначена обставина підтверджується також рядом наявних у справі документів.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є вина роботодавця, а такої судом не встановлено, то правових підстав здійснювати нарахування та стягувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд не вбачає.

Щодо моральної шкоди, то слід зазначити таке.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з душевними стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, позивач не довів спричинення йому моральної шкоди діями відповідача.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України. Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснює, що відповідно до ст. 237 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачем не доведено суду з врахуванням, що він працював у відповідача за сумісництвом, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А тому, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, завдану йому діями відповідача, яку оцінює в 30 000 грн., також не є доведеними та не обгрунтовані.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Розглянувши справу в межах заявленого позову суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Також, суд керуючись вимогами ст.. 367 ЦПК України щодо негайного виконання судових рішень у справах в т.ч. присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п.2 ч.1), вирішив допустити до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених в т.ч. пунктом 2 частини 1 цієї статті.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 40, 47, 49-2, 95, 102-1, 116, 117, 233, 2371 КЗпП України, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», керуючись ст. 10,11, 60, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Мистецького об'єднання «Елегія», м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21, , на користь ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 - 1843.28 гривень заборгованості по зарплаті (з урахуванням обовязкових платежів) за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року, зобов'язавши Мистецьке об'єднання «Елегія» провести індексацію сум заборгованості.

Стягнути з мистецького об'єднання «Елегія», м.Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21, , в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Островський Л.Є.