Справа №515/498/16-ц
Провадження №2/515/796/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
12 травня 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Чебан А.П.
секретаря Дечевої І.І.
позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Татарбунари справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
30 березня 2016 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.
Позивачка являється матірю малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Свідоцтва про народження серії І-ЖД №385402, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.
З відповідачем, батьком сина позивачки, вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але з травня 2013 року по березень 2015 року проживала разом з відповідачем. За спільною заявою сторін по справі, поданою до органу реєстрації, на підставі п.1 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3, про що свідчить актовий запис за №283 від 02 квітня 2014 року, складений вищевказаним органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Позивачка звернулась до відповідача з проханням матеріально підтримувати сина, сплачуючи аліменти, так як сторони по справі наразі проживають окремо та спільного господарства не ведуть, а син проживає з позивачкою, але відповідач відмовляється добровільно сплачувати аліменти.
У звязку з вищевикладеним, позивачка вимушена звернутись до суду з даною заявою про стягнення аліментів з відповідача.
Позивачка, ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, повністю підтримуючи вимоги позовної заяви. У разі неявки до судового засідання відповідача просила ухвалити у справі заочне рішення (а.с.16).
Відповідач, ОСОБА_2, у судове засідання двічі не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Заяви до суду про причини неявки не надсилав. Належне його повідомлення міститься на а.с.а.с.18,20.
За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Згідно довідки про склад сімї за №116 від 03.02.2016 року (а.с.3), виданої Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2 з нею проживає її син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №385402 від 02.04.2014 року (а.с.6), ОСОБА_3 народився 03 березня 2014 року у с.Сухолужжя Білгород-Дністровського району Одеської області. Батьками останнього значаться сторони по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
Відповідно до довідки за №117 від 03.02.2016 року (а.с.7), виданої виконавчим комітетом Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Як бачається з довідки за №118 від 03.02.2016 року (а.с.7), виданої виконавчим комітетом Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, не зареєстрований та не проживає на території Трапівської сільської ради.
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 08.02.2016 року (а.с.9), комісією встановлено, що мати, ОСОБА_1, виховує дитину самостійно. Батько дитини ОСОБА_2 дійсно не проживає разом зі сімєю та не піклується про сина.
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які є частиною національного законодавства України.
Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтями 180-182,183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, є батьком ОСОБА_3, 03 березня 2014 року. Батько протягом останнього часу не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, син знаходиться на утриманні матері, ОСОБА_1, тому суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 березня 2016 року.
Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.
З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 551грн. 20коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст.180-182, 183, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 58-60, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, 03 березня 2014 року, у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 березня 2016 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів в межах платежів за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Суддя Чебан