АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3985/16 Справа № 199/8568/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння по вул. Бережна, 49 в м. Дніпропетровську. В обґрунтування позову зазначила, що з 2000 року вона та відповідач проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них 23.11.2003 року народився син ОСОБА_5 та в свідоцтві про його народження сторони у справі записані його батьками. 08 липня 2004 року позивач та відповідач за спільні кошти придбали житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Бережна. 49 у м. Дніпропетровську. 05 червня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2014 року було розірвано. За час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилася ще одна дитина - дочка ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначала, що вказаний вище житловий будинок є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, а тому з урахуванням інтересів дітей просить визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння по вул. Бережна, 49 в м. Дніпропетровську.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2016 року ухвалено: позов ОСОБА_4 задовольнити частково; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 49 по вул. Бережна в м. Дніпропетровську; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 49 по вул. Бережна в м. Дніпропетровську; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через свого представника, просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2000 року позивач та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них 23.11.2003 року народився син, ОСОБА_5. В 2004 році позивач та відповідач за спільні кошти придбали житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Бережна, 49 у м. Дніпропетровську. 05 червня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2014 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилася ще одна дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та придбання в 2004 році за спільні кошти житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Бережна, 49 у м. Дніпропетровську підтвердив в судовому засіданні відповідач. Посилання відповідача на те, що житловий будинок по вул. Бережна, 49 у Дніпропетровську самочинно побудований, не узгоджується з матеріалами справи. Згідно з актом інженера з інвентаризації нерухомого майна від 05.02.2016 року, житловий будинок під літ. А-1 не є самочинно побудованим.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що так, як житловий будинок по вул. Бережна, 49 у м. Дніпропетровську було придбано позивачем та відповідачем за час спільного проживання однією сім'єю та за рахунок спільних коштів, половину яких внесла позивач, суд вважав, що за позивачем та відповідачем слід визнати право власності на житловий будинок по вул. Бережна. 49 у м. Дніпропетровську, по 1/2 частині за кожним, без урахування інтересів дітей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання права власності на житловий будинок, який було придбано сторонами за спільні кошти за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів встановила, і це підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами у справі, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 08 липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 1846 відповідач ОСОБА_2 придбав за 6 062 грн. жилий будинок № 49, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бережна, та розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м, виділеній на підставі рішення № 5 від 18.03.1952 року виконавчого комітету Фрунзенської райради про надання земельної ділянки, самовільно зайнято 357 кв.м, на цій земельній ділянці розташовані: № А-1 житловий будинок дерев`яно мазаний, розміром житлової площі 21,4 кв.м, № 2 - Б - сарай саманний, № 3 - В сарай тимчасовий дощаний, № 4 під В погріб цегловий, № 5 Е сарай тимчасовий дощаний, № 6 1-3, 1 інші споруди. Право власності на вказане домоволодіння за зазначеним договором купівлі-продажу на імя ОСОБА_2 зареєстровано в комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 09.08.2004 року за реєстраційним № 6292012 (а.с.11,12).

Встановлено судом першої інстанції, що з 2000 року позивач та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, який було ними зареєстровано 05 червня 2009 року (а.с.9). Сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7,8).

Шлюб між сторонами у справі розірвано за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року (а.с.10).

В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції відповідач визнав, що за час проживання з позивачем однією сімєю та за їх спільні кошти було придбано спірний жилий будинок за вказаним договором купівлі-продажу від 08 липня 2004 року

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бережна, буд. 49, виготовленого станом на 05.02.2016 року самочинним будівництвом є літ Ж літня кухня, рік побудови 2011, та літ. Ж-1 літня кухня, рік побудови 2012 (а.с.49- 53).

Згідно акту інженера з інвентаризації нерухомого майна від 05.02.2016 року домоволодіння по вул. Бережна,49 складається з житлового будинку літ. А-1, прибудови літ. а-1 (в стадії руйнування); літньої кухні літ Ж, літ.Ж-1 (самочинно побудованої у 2011-2012 роках); сарая літ. В (тимчасового); убиральні літ. К, душа літ. И, навіса літ. З, споруд та мостіння № 1-6, 1, 11, що не є самочинним згідно пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.01 р. № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.01 р. за №582/5773 відповідно до якого: не належать до самочинного будівництва:…зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, душових, вбиралень … . До відома: сараї літ.Б, літ.Е знесені, погріб під сараєм літ.В засипаний (а.с.55).

Сторони у справі підтвердили, що перебуваючи у шлюбі вони побудували самочинно літні кухні.

Згідно ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом і мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянта та його представника про те, що є підстави для відмови у задоволенні позову, оскільки придбаний жилий будинок в стадії руйнування, та домоволодіння є самочинним будівництвом у звязку з тим, що в договорі купівлі-продажу не зазначено прибудову до житлового будинку а-1, колегія суддів вважає неспроможними тому, що вказані доводи спростовані матеріалами справи, рік побудови прибудови до житлового будинку а-1 зазначено в технічному паспорті - 1959 та ця прибудова не визначена самочинним будівництвом і спірний житловий будинок не вважається самочинним будівництвом відповідно до вказаних вимог чинного законодавства, оскільки придбаний за договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріально. Підстав для відмови у задоволенні позову колегією суддів в межах доводів апеляційної скарги - не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для скасування рішення суду, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_8