Справа № 500/5435/16-ц
Провадження № 2/500/2964/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на 5/12 часток квартири АДРЕСА_1, свої вимоги мотивує тим, що вищевказана квартира в рівних частках належить ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. 06.09.2010 року ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 Позивач прийняв спадщину після ОСОБА_5, оскільки на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем. 29.11.2015 року помер ОСОБА_6, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, що складає 1/3 частку квартири АДРЕСА_1. 26.02.2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, згідно умов якого належну йому частину житлового будинку з надвірними спорудами та всю частину земельної ділянки, що знаходяться в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Кишинівська, 163 заповів ОСОБА_2. Позивач відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що згідно довідки № 283, виданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.02.2016 року, 11/20 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Ізмаїл Одеської області по вулиці Кишинівській, 163 (складають квартиру 2), належать власникам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (на підставі свідоцтва про право власності № 3022 від 10.06.1993 року) на праві спільної сумісної власності і не визначена частка, яка належить спадкодавцям, на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Також оригінал документа, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на імя спадкодавців, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власниками 11/20 частки житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Кишинівська, 163, що складає квартиру № 2 в м. Ізмаїл Одеської області зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про паво власності № 3022 від 10.06.1993 року, виданого ОСОБА_3 міжміським бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого в реєстрі за № 50-58.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 235276 від 07.09.2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_5 померла 06.09.2010 року.

Після смерті ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 26113993 від 11.02.2011 року, наданого ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_5, померлої 06.09.2010 року відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_5 являються:

-чоловік ОСОБА_6, що підтверджено посвідкою про шлюб;

-син ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ЯИ № 441450, виданим 06.06.1955 року бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл;

-син ОСОБА_2,

Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 у встановлений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався та разом із спадкодавцем не мешкав, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Одеської області з заявою, згідно якої відмовився від прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_5 на користь сина померлої ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 на час відкриття спадщини мешкав разом із спадкодавцем, що підтверджено записами будинкової книги на будинок № 163/2 по вул. Кишинівська в м. Ізмаїл Одеської області, тобто позивач вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 08.10.2016 року за № 1737/02-14 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що згідно довідки № 283, виданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.02.2016 року, 11/20 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Ізмаїл Одеської області по вулиці Кишинівській, 163 (складають квартиру 2), належать власникам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (на підставі свідоцтва про право власності № 3022 від 10.06.1993 року) на праві спільної сумісної власності і не визначена частка, яка належить ОСОБА_5, на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Також оригінал документа, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на імя спадкодавця ОСОБА_5, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 26.02.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 468, ОСОБА_6 заповів належну йому на праві власності всю частину житлового будинку з надвірними спорудами та всю частину земельної ділянки, що знаходяться в місті Ізмаїл Одеської області по вулиці Кишинівській, 163 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42979099 від 17.02.2016 року, наданої ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою, заповіт ОСОБА_6 від 26.02.2013 року, зареєстрований за № 468 не змінювався та не скасовувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_9 на час відкриття спадщини має право на обовязкову частку, яка складає 1/12 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 08.10.2016 року за № 1738/02-14 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що згідно довідки № 283, виданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.02.2016 року, 11/20 часток житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в місті Ізмаїл Одеської області по вулиці Кишинівській, 163 (складають квартиру 2), належать власникам ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (на підставі свідоцтва про право власності № 3022 від 10.06.1993 року) на праві спільної сумісної власності і не визначена частка, яка належить ОСОБА_6, на яку необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Також оригінал документа, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку з надвірними спорудами на імя спадкодавця ОСОБА_6, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 213-215, ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, в порядку спадкування за законом, право власності на 5/12 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10