Справа № 520/3214/16-ц
Провадження № 2/520/2595/16
Рішення

іменем України

30 вересня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Прохорова П.А.

при секретарі - Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про зобовязання привести обєкт у первісний стан, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, в якому просить суд зобовязати ОСОБА_2 привести самочинно реконструйований житловий будинок, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 139, у первісний стан шляхом демонтажу самочинно збудованого другого та третього поверхів, а також господарських будівель та споруд, за власний рахунок та власними силами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником земельної ділянки, площею 0,0799га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: м. Одеса, вул. Костанді, 127.

Позивач вказує, що користувачем сусідньої земельної ділянки та власником житлового будинку, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 139, є ОСОБА_3, якою, протягом тривалого часу, здійснюється реконструкція вказаного будинку з самовільним збільшенням площі другого поверху, будівництвом третього поверху та самовільним улаштування господарських споруд на земельній ділянці.

Позивач зазначає, жодних дозволів та погоджень на здійснення зазначених реконструкцій від Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту ДАБК в Одеській області ОСОБА_3 отримано не було , проект реконструкції (перепланування) також розроблено не було, його погодження та введення в експлуатацію реконструйованого обєкта не здійснювалося.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 порушуються його права як власника земельної ділянки, у звязку з чим, з посиланням на положення ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст.ст. 8, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 376 ЦК України, звернувся до суду із відповідним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 липня 2016року, за клопотанням представника позивача, у звязку з тим, що власником земельної ділянки стосовно якої ведеться спір є ОСОБА_2, було здійснено заміну відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2.

Крім того, у судовому засіданні 11.08.2016року, за клопотанням представника позивача, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області.

У судовому засіданні 30.09.2016року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 30.09.2016року представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, що підтверджується штемпелем Департаменту ДАБІ в Одеській області на повістці про виклик до суду.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 є власником земельної ділянки під №127, за адресою: м. Одеса, вул. Костанді, площею 0,0799га, яка межує із земельною ділянкою під №139, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, площею 0,0317га, що належить відповідачу ОСОБА_2.

Згідно п. 5 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В порушення вимог вказаної вище ст. 60 ЦПК України позивачем ОСОБА_1 жодними засобами доказування не доведено істотного порушення його права суміжним землекористувачем будівництвом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

Відповідно до ч 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене, суд критично оцінює надану позивачем, як доказ самовільного будівництва та порушення його права як власника земельної ділянки, фотофіксацію та схематичний план, оскільки взагалі незрозуміло, хто є власником зазначеного на фотофіксації будинку, за якою адресою він розташований, та чи порушені будівництвом вимоги чинного законодавства.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для захисту права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку від неіснуючих порушень з боку ОСОБА_2

При викладених обставинах у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про зобовязання привести обєкт у первісний стан відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров