11 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, звільнення майна з-під арешту,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, звільнення майна з-під арешту.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 листопада 1988 року. Останнім часом між нею та відповідачем почали виникати непорозуміння щодо спільно набутого майна. За час спільного проживання ними, як подружжям, придбано наступне майно: автомобіль «MAN», модель «12.192», державний номерний знак НОМЕР_1, придбаний 16 вересня 2003 року за 53 300 грн (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3); автомобіль «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, придбаний 20 травня 2010 року за 39 600 грн (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ); автомобіль «Mersedes Bens», модель «Vito», державний номерний знак НОМЕР_5, придбаний 28 серпня 2012 року за 110 000 грн (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6). Вказувала, що дійти згоди щодо поділу вказаного майна в добровільному порядку сторони не можуть. Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила поділити майно подружжя, визнавши за нею право власності на автомобіль «Mersedes Bens», модель «Vito», державний номерний знак НОМЕР_5, а за відповідачем право власності на автомобілі «MAN», модель «12.192», державний номерний знак НОМЕР_1 та «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, стягнути з відповідача в її користь 5 835 грн 70 коп. різницю вартості цих автомобілів. також просила звільнити автомобіль «Mersedes Bens», модель «Vito», державний номерний знак НОМЕР_5 з-під арешту.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано автомобілі MAN», модель «12.192», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, «Mersedes Bens», модель «Vito», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що право на частку у спільному майні подружжя не оспорюється, оскільки відповідач позовні вимоги визнає повністю, вказаний позов предʼявлено з метою ухилення від звернення стягнення на арештоване майно та недопущення його примусової реалізації, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивач є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким визнано спірні автомобілі спільною сумісною власністю подружжя, суд апеляційної інстанції виходив із того, що автомобілі придбані подружжям за час перебування у шлюбі.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про звільнення майна з-під арешту, суд апеляційної інстанції виходив із необґрунтованості позову в цій частині.

Рішення суду першої інстанції скасовано рішення суду апеляційної інстанції, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1988 року.

За час спільного проживання придбали: автомобіль «MAN», модель «12.192», державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, автомобіль «Mersedes Bens», модель «Vito», державний номерний знак НОМЕР_5.

Покотицький А.Я. є боржником у зведеному виконавчому провадженні, у якому стягувачем є третя особа - ОСОБА_6 Загальна сума боргу становить 2 300 484 грн 12 коп. Під час виконавчого провадження накладено арешт на автомобілі, які є предметом спору.

23 січня 2015 року вказані автомобілі оголошено у розшук. 18 березня 2015 року державним виконавцем складено акт, відповідно до якого автомобіль «Mersedes Bens», модель «Vito», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 перебуває у користуванні ОСОБА_4

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно розʼяснень викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтю 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив обсяг спільного майна подружжя та час його придбання, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання спірних автомобілів спільним майном подружжя. Крім того, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про звільнення майна з-під арешту за необґрунтованістю.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, звільнення майна з-під арешту залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік