Справа № 144/1031/15-ц Провадження № 22-ц/772/1639/2016Головуючий в суді першої інстанції Герман О. С.
Категорія 23 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Вавшка В.С., Іващука В.А.,

за участю секретаря судових засідань: Маркевич Я.С.

та з участю: апелянта ОСОБА_3

адвоката позивача ОСОБА_4

представника відповідача Горовий С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 23.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до СТОВ «Обрій» про визнання змін до договору оренди землі недійсними,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд із позовною заявою до СТОВ «Обрій» про визнання змін до договору оренди землі недійсними.

Позов мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У квітні 2015 року їй стало відомо, що існують зміни до договору оренди землі, укладені нібито між ОСОБА_6 та СТОВ «Обрій», відповідно яких відповідач має право користування земельною ділянкою строком на 15 років. Враховуючи, що дані зміни померла ОСОБА_6 не підписувала, нікого не уповноважувала це зробити, позивач просить визнати дані зміни до договору оренди землі недійсними.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 23.03.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення по суті позовних вимог, оскільки суд порушив норми процесуального та матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити, виходячи із наступного.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду таким визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, після смерті її баби ОСОБА_6 що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с. 10-12).

Між померлою ОСОБА_6 та СТОВ «Обрій» с. Тополівка Теплицького району 10 лютого 2006 року підписано договір оренди землі, щодо цієї земельної ділянки строком на 5 років (а.с. 13-15).

Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому секторі ДЗК Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 13 червня 2006 року за № 52.

27 квітня 2010 року до вказаного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору з 5 на 15 років та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому секторі ДЗК Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 28 (а.с. 17).

Відповідно висновку судово - почеркознавчої експертизи № 2059/2060/15-21 від 16 січня 2016 року підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Орендодавець» у змінах до договору оренди землі від 27 жовтня 2010 року ймовірно виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.(а.с. 65)

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_3 суд першої інстанції, як це вбачається із змісту судового рішення, виходив із того, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_3 було пропущено строк позовної давності, початок перебігу якого суд обраховував з моменту припинення дії договору оренди землі - 10.02.2011 року, оскільки з цього часу померла ОСОБА_6 могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Посилання позивача, що їй стало відомо про порушення її права в 2015 році районний суд до уваги не узяв, оскільки встановив, що були порушені права померлої ОСОБА_6, які є предметом спору.

Також зазначено, що позивачем не ставилось питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, а тому на час звернення до суду сплив трирічний строк загальної позовної давності.

Проте, повністю із висновками суду погодитись не можна через наступне.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що було відсутнє волевиявлення померлої ОСОБА_6 на встановлення її цивільних прав та обов'язків щодо продовження строку дії договору оренди земельної ділянки, яка перебувала у її власності, на умовах, що були визначені в змінах до договору оренди землі, оскільки в судовому засіданні на підставі висновку судово-почеркознавчої експертизи від 16.01.2016 року, показів свідків доведено, що ОСОБА_6 не підписувала зміни до договору оренди землі від 27 жовтня 2010 року та не надавала відповідних повноважень іншій особі на їх підписання.

В цій частині рішення суду відповідачем оскаржено не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 627, ч. 1 ст. 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.

Істотні умови договору оренди землі визначені ч. 1 ст. 15 Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону є підставою для визнання договору недійсним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема в п. 8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, вимога позивача про визнання змін до договору оренди землі недійсними є обґрунтованою та доведеною, а отже такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині застосування строків позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи договір оренди землі від 10.02.2006 року припинився 10.02.2011 року. Висновок суду про те, що строк позовної давності на звернення ОСОБА_3 до суду з даним позовом почався саме з цього часу ( 10.02.2011р.) та закінчився 10.02.2014 року є безпідставним, оскільки поза увагою суду залишилась та обставина, що попередня власниця спірної земельної ділянки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто до спливу цього строку.

Позивач ОСОБА_3 про порушення свого права дізналась з часу отримання в Теплицькій державній нотаріальній конторі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 від 05.05.2014 року і саме з наступного дня 06.05.2014 року у неї з»явилась можливість захистити своє право в примусову порядку через суд, і саме з цього часу слід рахувати початок перебігу трирічного строку позовної давності.

До суду ОСОБА_3 звернулась 20.08.2015 року, тим самим не пропустивши строк позовної давності.

Крім того, висновок суду про те, що позивачем не було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності суперечить змісту пункту першого прохальної частини позовної заяви від 20.08.2015 року. / а.с.5/

Висновок суду першої інстанції про визначення початку перебігу строку позовної давності з моменту припинення дії договору оренди, суперечить правовому висновку Верховного суду України викладеному у справі № 6-48цс 15 від 22.04.2015 року, на який і посилається суд у своєму рішенні, однак трактує його не вірно, оскільки відповідно до правової позиції Верховного суду України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки висновки суду першої інстанції є безпідставними та неправильно застосовані норми матеріального права, то, відповідно до положення частин 3,4 статті 309 ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з положеннями частин 1, 5 статті 88 ЦПК України з СТОВ «Обрій» на користь ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати понесені позивачем при сплаті судового збору у сумі 916 грн. 61 коп, а також витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи в сумі 2 150 грн.40 к. / а.с. 1,2, 60, 125/

При визначені суми витрат, понесених позивачем на правову допомогу, колегія суддів враховує наступне.

На оплату правової допомоги позивачем були понесені витрати на суму 1 000 грн. / а.с.20, 29/

Згідно ст. 1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з журналів судового засідання адвокат Ляховська О.Т. приймала участь у двох судових засіданнях ( 09.09.2015 року та 21.09.2015 року) загальною тривалістю 1 год.36 хв./ а.с.37, 46/

Будь- яких письмових доказів, які б свідчили про надання іншої правової допомоги ( докладний перелік складених процесуальних та інших документів, заяв на ознайомлення з матеріалами справи) в матеріалах справи не міститься.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу у сумі 830 грн. ( 551 грн.20 коп., що становить 40 % мінім.зарплати за 1 год. судового засідання + 278 грн.80 коп., що становить 40% мін.зарплати за 36 хв. судового засідання).

На підставі ст. 203, 215, 261, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 88,303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 23.03.2016 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до СТОВ «Обрій» про визнання змін до договору оренди землі недійсними задовольнити.

Визнати зміни до договору оренди землі від 13 червня 2006 року - укладені 27 жовтня 2010 року між ОСОБА_6 та СТОВ « Обрій» в особі директора Захарчика Олега Вікторовича та зареєстровані у Теплицькому секторі ДЗК Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 30 грудня 2010 року недійсними з моменту державної реєстрації.

Стягнути з СТОВ «Обрій» (код 31105482, місцезнаходження: вулиця Мічуріна, 56, село Тополівка, Теплицький район, Вінницька область) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору в сумі 916 грн. 61 коп., пов'язані з проведенням судової експертизи в сумі 2 150 грн.40 коп., та витрати на правову допомогу в сумі 830 грн., а всього на суму 3 897 грн.01 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Вавшко В.С.

Іващук В.А.

/підписи/

Згідно з оригіналом: