_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1500/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, розірвання договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку надалі вточнив, про стягнення з відповідача боргу за договором позики № 1 від 24 вересня 2015 року у розмірі 113923 грн. 00 коп., розірвання договору позики № 1 від 24 вересня 2015 року, укладеного між сторонами, посилаючись на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, не повертає борг.

Відповідач у судовом засіданні заперечила проти позову, посилаючись на те, що вона грошові кошти не отримувала, хоча й писала боргові розписки.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню частково.

У судовому засіданні встановлено, що, відповідно до договору позики № 1 від 24 вересня 2015 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти у розмірі 36000 грн. 00 коп. зі сплатою 360 відсотків річних, з кінцевим погашенням договірних правовідносин не пізніше 28 грудня 2016 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

ОСОБА_1 виконав свої зобовязання щодо надання ОСОБА_2 коштів. Доказів, що це спростовують, відповідачем не надано.

Однак позичальник свої зобовязання з повернення отриманих коштів та відсотків не виконала, внаслідок чого, станом на 30 квітня 2016 року, у неї виникла заборгованість у загальній сумі 111600 грн. 00 коп, яка складається з: 36000 грн. 00 коп. заборгованість за основним боргом за договором позики; 75600 грн. 00 коп. заборгованість зі сплати відсотків (36000 грн. 00 коп. х 360 % = 129600 грн. 00 коп.; 129600 грн. 00 коп. / 12 місяців = 10800 грн. 00 коп.; 10800 грн. 00 коп. х 7 місяців = 75600 грн. 00 коп.)

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін)

його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У звязку з тим, що відповідач не виконує умови договору позики № 1 від 24 вересня 2015 року, не повертає кошти, яка отримала та відсотки, які зобовязалася сплатити, Суд вважає, що цей договір слід розірвати.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 915 грн. 00 коп.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні,

на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п. 47 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У звязку з тим, що позивач не надав жодних доказів підтвердження понесених збитків - у цих вимогах слід відмовити.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, розірвання договору задовольнити частково.

Розірвати договір позики під відсоток № 1 від 24 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ 044276, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 14 серпня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КЕ 385422, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 14 серпня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за договором позики під відсоток № 1 від 24 вересня 2015 року у розмірі 111600 (сто одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп, яка складається з: 36000 (тридцять шість тисяч) грн. 00 коп. заборгованість за договором позики; 75600 (сімдесят п'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. заборгованість зі сплати відсотків.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КМ 044276, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 14 серпня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КЕ 385422, виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 14 серпня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 915 (дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 00 коп.

У задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Пучкова І. М.