Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/99/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Потапенка А.В.,

за участі секретаря - Маламан Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції в Київській області, про встановлення факту смерті в порядку ст. 257 - 1 ЦПК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, у якій зазначала, що вона є сестрою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 29 лютого 2016 року у Калінінському районі міста Горлівки Донецької області, про що отримала свідоцтво про смерть.

Отримати свідоцтво про смерть у відділ ДРАЦС Ржищівського МУЮ у Київській області неможливо, оскільки брат помер на тимчасово окупованій території України, а саме: місто Горлівка Калінінського району, де здійснена реєстрація смерті. 19 квітня 2016 року на звернення до відділу ДРАЦС Ржищівського МУЮ для оформлення факту смерті та отримання свідоцтва про смерть громадянина України, вона отримала відмову у державній реєстрації смерті брата ОСОБА_2 № 03.1-01-9/197.

У судове засідання заявник не з'явилась.

Представник заінтересованої особи - відділу ДРАЦС Ржищівського МУЮ Київській області не з'явився, подавши заяву, в якій просив суд розглядати справу у відсутності представника, заперечень немає.

Дослідивши докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно копії паспорта, серії ВЕ 795582, виданого Ц-міським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 28 червня 2002 року, встановлено, що ОСОБА_2 народився 15 грудня 1965 року в м. Горлівка Донецької області та має паспорт громадянина України (а.с.6). ОСОБА_2 у ДПІ Ц-міського району м. Горлівки одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.7).

Як вбачається з довідки, виданої Горлівським ВРАЦС Донецького обласного управління юстиції № 97/06-100 від 25 січня 2005 року, ОСОБА_2 народився 15 грудня 1965 року і його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження, серії ІІІ - ЯР № 225604 від 19 серпня 1958 року встановлено, що ОСОБА_1 народилась 22 липня 1958 року і її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Отже, судом встановлено, що заявник та ОСОБА_2, є рідними сестрою та братом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, який набрав чинності 27 квітня 2014 року, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до Додатку 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» із змінами, місто Горлівка у Донецькій області області віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказане розпорядження набрало чинності 7 листопада 2014 року.

Відповідно до стаття 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Стаття 257-1 ЦПК України передбачає особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Так, згідно з вказаною нормою Закону заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Заявник звернулась до відділу ДРАЦС Ржищівського МУЮ із заявою про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 але з відмови у проведенні державної реєстрації вих. № 03.1-01-9/197 від 19 квітня 2016 року встановлено, що оскільки заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому у державній реєстрації смерті ОСОБА_2 відмовлено (а.с.9).

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини ("Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії ("Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ суд розуміє в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Тому документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

Таким чином надана заявницею копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 суд визнає належним та допустимим доказом.

У зв'язку з вищевказаним, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 29 лютого 2016 року в м. Горлівка, Калінінського району Донецької області.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті, що передбачено ст. ст 256, 257-1 ЦПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки наведені у ній обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Керуючись ст. ст. 60, 213 - 215, 256 , 257-1 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, який народився в м.Горлівка Донецької області, 15 грудня 1965 року та помер у м. Горлівка Калінінського району Донецької області 29 лютого 2016 року.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя