Ухвала

іменем україни

16 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, третя особа - Львівський міський центр зайнятості, про розірвання трудового договору, стягнення середнього заробітку, компенсації за неоплачені дні щорічної основної відпустки та неоплачені листки непрацездатності, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила розірвати трудовий договір № 599, укладений 30 червня 2004 року між нею та відповідачем; зобов'язати відповідача внести до її трудової книжки запис про звільнення; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток, компенсацію за неоплачені дні щорічної основної відпустки та неоплачені листки непрацездатності, та відшкодувати моральну шкоду.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із 2004 року до 2012 року вона працювала у відповідача реалізатором, у вересні 2011 року захворіла і з того часу на роботу не з'являлася у зв'язку з перебуванням на лікарняному до 08 лютого 2012 року. Незважаючи на звернення у січні 2014 року до неї відповідача із пропозицією розірвати трудовий договір, такий розірвано не було, оскільки у зв'язку з хворобою вона не могла з'явитися до центру зайнятості, а в лютому вона отримала інвалідність ІІ групи безстроково. Після цього вона неодноразово направляла відповідачу письмові заяви про розірвання трудового договору, видачу трудової книжки, здійснення усіх належних виплат, проте такі заяви залишилися без відповіді. Трудова книжка відповідачем повернута після відповідного реагування органів прокуратури 05 травня 2014 року, запису про розірвання договору до неї не внесено, розрахунку при звільненні не проведено.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року позов задоволено частково.

Розірвано безстроковий трудовий договір, укладений 30 червня 2004 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, зареєстрований у Сихівському районному центрі зайнятості м. Львова за № 599.

Зобов'язано ФОП ОСОБА_4 внести до трудової книжки ОСОБА_3 запис про звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період із 09 лютого 2012 року до 05 травня 2012 року у розмірі 2 705 грн 45 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року з урахуванням ухвали від 18 листопада 2015 року про виправлення описки скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови ОСОБА_3 у стягненні з ФОП ОСОБА_4 коштів за неоплаченими листками непрацездатності, компенсації за невикористану відпустку та відшкодуванні моральної шкоди.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 оплату за період тимчасової непрацездатності у сумі 713 грн 92 коп. компенсації за невикористану відпустку (без утримання податку й інших обов'язкових платежів) та 500 грн на відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Стягуючи з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 713 грн 92 коп. компенсації за 22 дні невикористаної відпустки (без утримання податку й інших обов'язкових платежів) за неоплаченими листками непрацездатності серії АВН за № № 353117 та 217259 за період із 21 грудня 2011 року до 08 лютого 2012 року, апеляційний суд обґрунтовано виходив із доведеності зазначених позовних вимог, при цьому правильно керувався ст. ст. 82, 82 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про відпустки», ст. ст. 1, 4, 34, 35 Закону України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та урахував ту обставину, що у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності з 01 січня 2012 року відповідач ФОП ОСОБА_4 припинила і сплату страхових внесків до Фонду соцстраху, хоча трудові відносини з позивачем продовжувалися.

Крім того, виходячи з підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, правильним, законним та обґрунтованим є висновок апеляційного суду про стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн на відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача та істотність вимушених змін у її життєвих стосунках.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи про те, що апеляційним судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки поза увагою суду залишилася та обставина, що позивач на той час не працювала, крім того, зі справи не вбачається порушення власником законних прав працівника у сфері трудових відносин, що призвели до моральних страждань, висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко