Справа №635/3432/15-ц
Провадження №2/635/150/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.

за участю секретаря судового засідання Желізової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанщина», Регіональний сервісний центр МВС в Харківській області, про визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 20 жовтня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними було придбано автомобіль марки ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, колір білий, номерний знак НОМЕР_1, грузовик, та мотоцикл Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА, які є обєктами спільної сумісної власності подружжя. Проте, 11 грудня 2014 року відповідач відчужив вказані транспортні засоби своїй матері ОСОБА_2, яка у свою чергу 31 січня 2015 року продала ці транспортні засоби ОСОБА_4

Посилаючись на те, що письмової згоди на відчуження вище вказаних транспортних засобів не надавала, в остаточних вимогах позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу мотоциклу Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА, укладений 11 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу вантажного автомобілю ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, колір білий, номерний знак НОМЕР_1,укладений 11 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; витребувати автомобіль ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, колір білий, номерний знак НОМЕР_1 та мотоцикл Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА у ОСОБА_4; зобовязати Регіональний сервісний центр МВС в Харківській області скасувати правову реєстрацію за ОСОБА_4 на вантажний автомобіль ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, колір білий, номерний знак НОМЕР_1 та мотоцикл Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА.

Не погоджуючись із зазначеним позовом, ОСОБА_3 предявив до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_5, зустрічний позов про встановлення факту визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позову посилався на те, що під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 придбав автомобіль марки ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, номерний знак НОМЕР_1, грузовик, та мотоцикл Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА.

Автомобіль марки ТАТА та мотоцикл Suzuki VL 800 були придбані ним за особисті кошти, які він отримав від свого батька ОСОБА_5 за договором позики в 2013 році у сумі 17 600 доларів США та за договором позики від 18 листопада 2012 році в сумі 7800 доларів США відповідно.

Автомобіль марки ТАТА був придбаний ним для здійснення підприємницької діяльності, оскільки з 2004 року він зареєстрований як приватний підприємець. Вид його підприємницької діяльності інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Оскільки на час придбання автомобіля він не мав достатнього заробітку, відповідач не працювала, займалася вихованням дітей, він вимушений був позичити гроші у батька.

Позичені у батька кошти на придбання автомобіля ТАТА він повертав також особисто у розмірі 800 грн. щомісячно.

Починаючи з 10 вересня 2013 року по 10 грудня 2014 року він повернув батькові 11200 грн.

Зазначені обставини достеменно відомі відповідачці, а тому вона не заперечувала проти продажу спірного автомобілю з метою повернення боргу батькові.

11 грудня 2014 року між ним та ТОВ «Слобожанщина» укладений договір комісії. Здійснена оцінка автомобіля, автомобіль проданий ОСОБА_2 за ціною 94405,50 грн.

У звязку з тим, що ним частково був повернутий борг батькам у розмірі 11200 грн. з урахуванням продажної ціни за спірний автомобіль, залишився борг у розмірі 35194,50 грн.

Крім того, 11 грудня 2014 року між ним та ТОВ «ТБ Слобожанщина» був укладений договір комісії, відповідно до якого мотоцикл Suzuki VL 800 був проданий ОСОБА_2

Після продажу мотоциклу у нього перед батьком залишився борг у розмірі 4520 доларів США, про що він склав відповідну розписку.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив встановити факт, що автомобіль марки ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, колір білий, номерний знак НОМЕР_1, та мотоцикл Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА його особиста приватна власність.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала первісний позов, проти зустрічного позову заперечувала.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила зустрічний позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5, який також діє як представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила відмовити в задоволенні первісного позову, справу розглядати за її відсутності.

Представник Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області ОСОБА_9, належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення, в яких просив в задоволенні первісного позову відмовити, справу розглянути за його відсутності.

Представник ТОВ «Слобожанщина», належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступне.

Встановлено, що з 20 жовтня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2015 року розірвано.

В період шлюбу були придбані: автомобіль марки ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_3 05 вересня 2013 року, та мотоцикл Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА, що зареєстрований за ОСОБА_3 02 лютого 2013 року.

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 30 березня 2016 року, 11 грудня 2014 року згідно з довідкою-рахунком від 11 грудня 2014 року серії ВІА № 650882, виписаної ТОВ «Слобожанщина», здійснено перереєстрацію автомобіля марки ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, номерний знак НОМЕР_1, за ОСОБА_2

31 січня 2015 року на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 028915 від 30 січня 2015 року, виписаної ТОВ «М.В.Л» здійснено перереєстрацію автомобіля марки ТАТА LPT613/58, 2008 року випуску, шасі Y6D38132785L74172, номерний знак НОМЕР_1, за ОСОБА_4

11 грудня 2014 року згідно з довідкою-рахунком від 11 грудня 2014 року серії ВІА № 650354, виписаної ТОВ «Слобожанщина», здійснено перереєстрацію мотоциклу Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА, за ОСОБА_2

31 січня 2015 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 657720 від 31 січня 2015 року, виписаної ТОВ «Автоконсалтинг Україна» здійснено перереєстрацію мотоциклу Suzuki VL 800 шасі JS1VS55A382106631 двигун S510195316, 2008 року випуску, державний номер АХ 3715АА, за ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України).

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частини вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Зазначене узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Крім того, пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

Отже, суд доходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу транспортних засобів, оскільки при розгляді спорів про розподіл цінного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, необхідно виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Крім того, на момент укладення оспорюваних правочинів ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3

Наведене свідчить про те, що на час укладення договорів купівлі-продажу ОСОБА_2 знала про те, що спірні транспортні засоби належать на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_2, а тому підстав вважати, що ОСОБА_1 не надала ОСОБА_3 згоди на укладення цих договорів у ОСОБА_2 не було.

Таким чином, позивачем обрано неправильний спосіб захисту. У відсутності підстав для визнання спірних договорів недійсним, з огляду на перебування у провадженні суду справи про поділ майна подружжя, в якій предметом спору є вищезазначені транспортні засоби, позивач має право на відповідну компенсацію її частки у відчуженому спільному майні.

Що стосується доводів представників відповідачів з приводу того, що ОСОБА_1 надавала усну згоду на відчуження транспортних засобів, то суд їх до уваги не приймає, оскільки як вбачається із матеріалів справи, про відчуження транспортних засобів ОСОБА_1 стало відомо вже під час перебування в провадженні суду цивільної справи про поділ майна подружжя, а саме: в січні 2015 року, у звязку з чим нею були уточнені позовні вимоги, що виключає можливість надання останньою усної згоди на відчуження транспортних засобів та свідчить про відчуження транспортних засобів проти її волі.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх витребування у власність подружжя.

Суд також відмовляє в задоволенні зустрічного позову, з огляду на наступне.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом п.3 ч.1 ст.57, ст.60 СК України, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте ними під час шлюбу.

Визнання такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що спірне майно він придбав саме на грошові кошти, одержані ним за договорами позики від свого батька ОСОБА_5 і що зазначені грошові кошти не були витрачені ним на інші потреби.

Обставини, на які посилається ОСОБА_3, також спростовуються матеріалами справи. Зокрема, як вбачається із свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В00 № 606896 від 03 лютого 2004 року, ОСОБА_3 з 2004 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. Факт здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності сторонами не заперечувався.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 не отримував доходу від підприємницької діяльності матеріали справи не містять.

Крім того, як вбачається із наданих суду розписок, грошові кошти поверталися ОСОБА_3 батькові в період шлюбу, тобто за рахунок належних подружжю коштів.

Таким чином, суд вважає, що вищезазначені транспортні засоби набуті подружжям за час шлюбу та були обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_3, що автомобіль ТАТА був придбаний ним для здійснення підприємницької діяльності, оскільки майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Слобожанщина», Регіональний сервісний центр МВС в Харківській області, про визнання договорів купівлі-продажу транспортних засобів недійсними відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - І.В. Березовська