АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1703/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1121/16Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Лубенської міської ради

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Лубенської міської ради про усунення перешкод в користуванні будинком, вселення до будинку

та за зустрічним позовом Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Лубенської міської ради про усунення перешкод в користуванні будинком, вселення до будинку.

У позові вказано, що ОСОБА_2 являється власником 13/25 частин житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 яку успадкував за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2014 року. Інші 12/25 частин цього житлового будинку по теперішній час належать згідно договору дарування його братові ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На теперішній час позивач, являючись одним із власників будинку не може потрапити, як до будинку так і до прибудинкової території, оскільки на вхідних воротах до входу на територію, на вхідних дверях житлового будинку встановлені запори, які відкрити не може за відсутністю ключів.

Крім того, Лубенською міською радою будинок згідно договору оренди від 28.03.2014 року переданий ОСОБА_5 На звернення ОСОБА_2 до Лубенської міської ради з заявами про надання інформації про осіб, які займають спірний будинок та на якій підставі вони проживають в ньому отримав відповідь, що будинок передано в оренду матері учасника АТО та що Лубенська міська рада має намір оформити право власності на 12/25 частин цього будинку, як на відумерлу спадщину. На час звернення до суду з цим позовом 12/25 частин будинку по АДРЕСА_1 не визнано відумерлою спадщиною.

В зв'язку з тим, що існують перешкоди в користуванні житловим будинком, порушенням прав власника частини цього будинку, позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 м. Лубни, Полтавської області та вселити його в належний йому будинок.

У липні 2015 року Лубенська міська рада звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним.

У позові вказано, що житловий будинок АДРЕСА_1, відповідно до рішення міської ради від 14.02.2014 року, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лубни, від імені якої діє Лубенська міська рада.

12/25 частин вказаного будинку належали ОСОБА_4, який проживав в Російській Федерації, а 13/25 частин раніш належали ОСОБА_6, яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер в ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тарко-Сале, Тюменської області Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації. Згідно письмового повідомлення колишньої дружини ОСОБА_4 підтверджується, що вона з ОСОБА_4 проживали окремо, шлюб між ними був розірваний, наміру вступати в спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 у вигляді житлового будинку розташованому в м. Лубни ні вона, ні його діти не мали.

Враховуючи занедбаний стан житлового будинку, Управління з питань комунального майна та земельних відносин звернулося до суду з заявою про визнання цього будинку відумерлою спадщиною. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.01.2014 року заявлені вимоги були задоволені.

На підставі рішення суду від 27.01.2014 року Лубенською міською радою прийняте рішення від 14.02.2014 року за яким будинок прийнято до комунальної власності міста. Згідно договору оренди від 28.03.2014 року житловий будинок передано в оренду ОСОБА_5, договір оренди є чинним.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2 став претендувати на спадщину, що складається з 13/25 частин житлового будинку, яку заповідала його мати ОСОБА_3, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області рішення Лубенського міськрайонного суду від 27.01.2014 року було скасовано. 15.12.2014 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 13/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Лубни Полтавської області.

Лубенська міська рада вважає, що дане свідоцтво видане незаконно і тому повинно бути визнано судом недійсним з наступних підстав:

- спадкова справа після смерті ОСОБА_6, попередньої власниці спірного домоволодіння, незаконно була відкрита нотаріусом Оржицької держаної нотаріальної контори Полтавської області оскільки повинна відкриватися за місцем постійного проживання спадкодавця, який проживав в м. Лубни Полтавської області,

- ОСОБА_6 померла в ІНФОРМАЦІЯ_2, а спадкова справа нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори відкрита лише в 1997 році, що ставить під сумнів подачу заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3 у встановлений законом строк,

- в матеріалах спадкової справи відсутня інвентаризаційна довідка, яка б чітко визначила перелік об'єктів нерухомого майна, що входять до спадщини та їх інвентаризаційну вартість,

- дані технічних паспортів від 04 квітня 2014 року та 22 вересня 2014 року, експертного звіту про оцінку вартості об'єкту нерухомості, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, щодо вартості, переліку спадкового майна мають розбіжності.

Враховуючи вищенаведене, Лубенська міська рада просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 грудня 2014 року про успадкування ОСОБА_2 13/25 частин житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 16 липня 2015 року зустрічний позов Лубенської міської ради об'єднаний з позовом ОСОБА_2 в одне провадження.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Лубенської міської ради про усунення перешкод в користуванні будинком, вселення до будинку задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1, м. Лубни, Полтавської області.

Стягнуто з Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 243, 60 грн. судового збору.

В задоволенні позову Лубенської міської ради до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі Лубенська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її зустрічний позов задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз'яснено у п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 526 ЦК України (1963 року) місцем відкриття спадщини, визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно не відоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 грудня 1978 року власником житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Лубни Полтавської області була ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння.

Згідно договору дарування від 06 липня 1979 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 12/25 частин житлового будинку розташованого в м. Лубни АДРЕСА_1 Полтавської області, що підтверджується копією договору дарування, довідкою - характеристикою, інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.67-73).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла. В ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 в м. Тарко-Сале, Тюменської області Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації.

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2014 року було задоволено заяву управління з питань комунального майна та земельних ресурсів виконавчого комітету Лубенеської міської ради про визнання майна (житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Лубни) відумерлою спадщиною.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 вересня 2014 року, в зв'язку з виникненням спору у спадкоємців на спадщину, рішення суду від 27 січня 2014 року скасоване, а заява залишена без розгляду.

Власником 12/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Лубни на до часу смерті був ОСОБА_4, а після його смерті відкрилася спадщина на вказану частину будинку.

Інші 13/25 частин житлового будинку з господарчими будівлями належать на праві власності ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 грудня 2014 року, виданого йому Оржицькою державною нотаріальною конторою ( а.с.6).

Вказану частину домоволодіння ОСОБА_2 заповідала його мати ОСОБА_3, яка прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_6, фактично вступивши у володіння спадковим майном.

Згідно матеріалів спадкової справи №151 заведеної Оржицькою державною нотаріальною конторою підтверджується, що 01 жовтня 1997 року ОСОБА_3 звернулась до Оржицької державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про фактичне прийняття нею спадщини, що відкрилась після смерті її рідної сестри ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Маяківка, Оржицького району Полтавської області, свідоцтво про право на спадщину на спірну частину будинку ОСОБА_3 не отримувала.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина, яку вона заповідала своєму синову ОСОБА_2.

15 грудня 2014 року Оржицькою державною нотаріальною конторою видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 13/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 м. Лубни Полтавської області та господарських будівель.

Згідно довідки Оржицької селищної ради Оржицького району Полтавської області ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Маяківка Оржицього району Полтавської області проживала в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_2, являючись власником цього будинку, що| підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок виданого 26 вересня 1997 року на підставі рішення виконкому Оржицької селищної ради від 25 лютого 1997 року та зареєстрованого в Лубенському МБТІ Полтавської області 29 вересня 1997 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим) №340.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_6 дійсно проживала з 80 - х років в с. Маяківка Оржицького району Полтавської області по день своєї смерті. Працювала ОСОБА_6 у школі в с.Маяківка Оржицького району, мала рідну сестру ОСОБА_3, яка була власником частини житлового будинку розташованому в м. Лубни Полтавської області.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спадкодавець ОСОБА_6 по день своєї смерті, та на час відкриття спадщини постійно проживала в с.Маяківка Оржицького району Полтавської області, де і похована, а тому спадкова справа після її смерті правомірно була відкрита нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори.

Місцевим судом також вірно не взято до уваги посилання представника Лубенської міської ради на те, що невідомо з яких даних нотаріус особисто встановив об'єм спадкового майна за відсутністю цих даних у правовстановлюючих документах, що є однією з підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, оскільки нотаріусу для оформлення спадщини були надані наступні документи:

- Свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння видане 01 грудня 1978 року, виконавчим комітетом Лубенської міської ради народних депутатів Полтавської області на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради народних депутатів №411 від 29 листопада 1978 року та зареєстрованого в Лубенському МБТІ Полтавської області 20 грудня 1978 року в реєстровій книзі №20 за реєстровим №3529. При цьому є відмітка нотаріуса, що по цьому документу подаровано 12/25 частин житлового будинку 06 грудня 1979 року на ім'я ОСОБА_4 за реєстровим №2614.

- Договір дарування 12/25 частин жилого будинку, посвідчений 06 липня 1979 року Ставицькою Л.Г. державним нотаріусом 2-ої Лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області за реєстровим №2614 та зареєстрованого в Лубенському МБТІ Полтавської області 09 липня 1979 року в реєстровій книзі №20 за реєстровим №3529.

- Довідка, видана 02 жовтня 2014 року КП Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації Полтавської області про те, що за ОСОБА_6 числиться 13/25 частин житлового будинку на підставі Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого 01 грудня 1978 року виконавчим комітетом Лубенської міської ради та 12/25 частин числиться за ОСОБА_4 на підставі вищезазначеного договору дарування.

Враховуючи викладене, а також те, що Лубенською міською радою не було належним чином доведено незаконність виданого Оржицькою державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд вірно встановив, що нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 грудня 2014 року на ім'я ОСОБА_2 ніяких порушень не допущено, всі дії, які необхідно було вчинити нотаріусом Оржицької державної нотаріальної контори були виконані з урахуванням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а тому вірно відмовив у задоволенні позову Лубенської міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки ОСОБА_2, як власник частини житлового будинку, реально позбавлений права володіти, користуватися, розпоряджатися ним, так як в будинку проживають сторонні особи, вселені Лубенською міською радою, суд правильно прийшов до висновку про задоволення його позовних вимог про вселення до будинку.

Доводи апеляційної скарги Лубенської міської ради про те, що судом невірно вселений ОСОБА_2 до всього будинку, тоді як йому належать лише 13/25 його частин є безпідставними, так як на даний час житловий будинок по АДРЕСА_1 м. Лубни не розподілений між співвласниками в натурі, власність є спільною частковою, а тому позивач має право користуватися належною йому часткою.

Необґрунтованими є також посилання Лубенської міської ради на те, що спірний будинок прийнятий у власність територіальній громаді м. Лубни рішенням Лубенської міської ради від 14 лютого 2014 року та переданий в оренду ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_2 являється законним власником 13/25 частин будинку, передача будинку до територіальної громади м. Лубни проводилася на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду від 27.01.2014 року, яке скасоване судом апеляційної інстанції 11.09.2014 року, будинок відумерлою спадщиною не визнаний.

Доводи апеляційної скарги про наявність на час відкриття спадщини іншого спадкоємця на майно померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_4, окрім ОСОБА_3, не можуть бути підставою для задоволення позову Лубенської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому що ОСОБА_3 проживала разом із спадкодавицею ОСОБА_6 та прийняла спадщину відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), а інші можливі спадкоємці із заявами про прийняття спадщини з часу смерті ОСОБА_6 (1994 рік) не зверталися.

Посилання в апеляційній скарзі на розбіжності у інвентаризаційних документах на будинок по АДРЕСА_1 м. Лубни, станом на 1978 рік та на час видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не можуть бути підставою для визнання дій нотаріуса неправомірними.

Так, нотаріусу було надано технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлений 22 вересня 2014 року ПП "Бюро послуг та консультацій". Звіт про незалежну оцінку об'єкту нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 виданий ФОП ОСОБА_10, дата оцінки 23 вересня 2014 року, де зазначено, що оціночна вартість 13/25 частин об'єкту оцінки становить 99 207 грн. У звіті також зазначено власників будинку: ОСОБА_4 12/25 частин та ОСОБА_6 13/25 частин.

Тобто нотаріусу було надано необхідні документи на житловий будинок, як на об'єкт спадщини. Перевіряти дійсність цих записів, даних про об'єкти нерухомості нотаріус не зобов'язаний.

Крім того, вказані розбіжності не ставлять під сумнів право ОСОБА_2 на вказане спадкове майно.

При цьому, посилання на те, що за час проживання у будинку ОСОБА_5, остання встановила там металеву огорожу №1, яка також зазначена у інвентаризаційних документах, також не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, так як вказані дії не можуть бути підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, а особа, яка здійснила покращення майна, може за наявності підстав ставити питання про відшкодування понесених витрат.

Доводи апеляційної скарги про незалучення до участі у справі, в якості третіх осіб ПП «Бюро послуг та консультацій», КП «Лубенське МБТІ», ТОВ «Естіма» та ФОП ОСОБА_10 для надання пояснень щодо маси спадкового майна та його вартості, є безпідставними, оскільки незалучення вказаних осіб не потягло за собою ухвалення незаконного та несправедливого рішення у справі.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що вступ до участі у справу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги визначені ст. 34 ЦПК України, а залучення до справи осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, визначені ст. 36 ЦПК України.

У апеляційній скарзі особа, що її подала, вказує, що залучення в якості третіх осіб ПП «Бюро послуг та консультацій», КП «Лубенське МБТІ», ТОВ «Естіма» та ФОП ОСОБА_10 було необхідно для надання пояснень щодо маси спадкового майна та його вартості.

Однак, не вказує у якості яких третіх осіб повинні були бути залучені вищевказані особи, та не враховує, що залучення третіх осіб не здійснюється лише для дачі пояснень, а здійснюється у випадках, передбачених ст.ст. 34, 35, 36 ЦПК України.

Так, зокрема, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача, або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

При цьому, апеляційна скарга не містить доводів, яким чином рішення суду може вплинути на права та обов'язки ПП «Бюро послуг та консультацій», КП «Лубенське МБТІ», ТОВ «Естіма» та ФОП ОСОБА_10 щодо сторін.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Тобто, посилання суду першої інстанції, що ОСОБА_4 на даний час є власником 12/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 суперечить положенням п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України.

ОСОБА_4 зазначений як власник даного майна у правоустановлюючих документах. Однак, після його смерті у ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його право власності на вищевказане майно припинилося та, відповідно ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина на майно.

Проте, згідно з ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням положень вказаної статті, помилкове посилання у рішенні місцевого суду про те, що на даний час власником 12/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 являється померлий ОСОБА_4 не можуть бути підставою для скасування по суті законного судового рішення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Лубенської міської ради - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 лютого 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

О.В. Прядкіна

Згідно оригіналу В.П.Пікуль