Справа № 195/380/16-ц
11.05.2016 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді -Кондус Л.А., при секретарі -Горват Н.Є., за участю представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, 24 червня 1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 39.
На підставі рішення Томаківського районного суду від 02.02.2015 року, що набрало законної сили 12.02.2015 р., шлюб між нею та відповідачем було розірвано (справа № 195/1846/14-ц).
За період спільного подружнього життя, з початку укладення шлюбу їх сім'я майже 7 років проживала у с.Кисличувата Томаківського району, у будинку матері відповідача, по АДРЕСА_1.
29 травня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_3, який діяв за нотаріально посвідченим дорученням від імені ОСОБА_4, нею була куплена квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Вищевказана квартира була куплена нею за її особисті кошти, якими вона була обдарована своїми батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і які були надані їй для купівлі цього житла.
Факт придбання квартири за кошти, які належали особисто їй, і які вона отримала від своїх батьків у зв'язку з їх волевиявленням підтверджується відповідними документами, доданими до матеріалів справи.
Позивач зазначає, що вона за власні кошти, які були отримані нею у дарунок від своїх батьків, під час перебування у шлюбі з відповідачем, купила квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, а отже, є її одноособовим власником.
Відповідач після офіційного розірвання між ними шлюбу та припинення у зв'язку з цим спільного проживання, так як є прописаним за адресою належної їй на праві особистої приватної власності квартири та фактично проживає в ній, створює їй та їх спільній з ним доньці ОСОБА_7, нестерпні умови проживання, постійно влаштовуючи сварки та психологічно тиснучи на неї.
Тому у зв'язку із вищевикладеним, на даний час є нагальним питання про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру, яка була нею куплена у 2002 році за час її перебування у шлюбі з відповідачем, для подальшої реалізації своїх особистих майнових прав.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив.
За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. .
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1, яка є позивачем у даній справі, доводиться їй рідною донькою. Їй відомо, що донька, перебуваючи у шлюбі з відповідачем у даній справі, раніше проживала разом з чоловіком у с.Кисличувата Томаківського району, у своєї свекрухи близько восьми років. Потім онуці ОСОБА_7 дуже захотілося, щоб у них був свій будинок, але коштів у батьків не було на його придбання. Таким чином, вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 вирішили купити своїй доньці будинок за свої власні кошти. У 2002 році вони придбали їй будинок і оформили на доньку, тобто договір купівлі-продажу було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який діяв на той час за дорученням від власника будинку ОСОБА_4. Також додала, що згідно вказаного договору вона особисто передавала грошові кошти ОСОБА_3 в повному обсязі. Після чого вона оформила документи на газ, воду та електроенергію. Їй також відомо, що відповідач на даний час проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, при цьому, після розірвання шлюбу, донька з відповідачем проживають на різних поверхах, але кухня у них спільна. Відповідач добровільно не хоче покидати вказаний будинок.
Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що на час продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, він був довіреною особою власника вказаної квартири ОСОБА_8 Тому може пояснити, що з питання продажу вказаної квартири він спілкувався саме з ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача у справі, і кошти від продажу квартири він також отримував від ОСОБА_6, про що він власноруч писав розписку про отримання від останньої коштів.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що приблизно у 2002 році, точної дати вона не пам'ятає, до неї зверталася її знайома ОСОБА_6, яка проживає неподалік від неї, щоб вона позичила їй гроші, оскільки їй необхідно купити для своєї доньки ОСОБА_1 квартиру, а грошів недостатньо. В зв'язку з чим, вона позичила ОСОБА_6 500 доларів на тиждень, але з її згода остання повернула борг пізніше. При цьому свідок пояснила, що розписку вони не складали.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши представника позивача, пояснення свідків, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини, а саме: Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстровий номер 5889031 від 19.05.2004 року), а саме на квартиру № 1 яка становить ? частину будинку загальною площею 84,0 кв.м, з житловою площею 40,4 кв.м; розпискою ОСОБА_3 від 29.05.2002 року про отримання ним від ОСОБА_6, яка є матір'ю позивача, грошових коштів за продаж квартири; технічним паспортом та домовою книгою на квартиру, у яких позивач ОСОБА_1 вказана її власником; виданим на ім'я ОСОБА_1 державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 13.09.2002 р. та технічною документацією на присадибну земельну ділянку площею 0,053 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 яка оформлена позивачем у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири за вищезазначеною адресою.
Сторони у справі дійсно перебували у шлюбі з 24.06.1995 року, який між ними розірвано на підставі рішення Томаківського районного суду від 02.02.2015 року, що набрало законної сили 12.02.2015 р., копію якого додано до матеріалів справи.
З договору купівлі-продажу, укладеного 29 травня 2002 року між позивачем та ОСОБА_3, який діяв за нотаріально посвідченим дорученням від імені ОСОБА_4, позивачем дійсно була куплена квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2. Даний правочин посвідчений державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Корнієнко Я.С., (реєстр за № 595) та зареєстрований Марганецьким МБТІ Дніпропетровської області 12.06.2002 року, реєстровий номер 11-2.
Зі свідоцтва про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається що сторони у справі є батьками повнолітньої дитини.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто.
Тому з матеріалів справи суд вбачає, що спірна квартира була придбана позивачем, на час перебування її у шлюбі з відповідачем, але за кошти, які були отримані нею у дарунок від своїх батьків.
Факт одноособової належності позивачу грошових коштів, за які була куплена нею 29.05.2002 року дана квартира, підтвердили в судовому засіданні вищевказані свідки.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право особистої приватної власності на нерухоме майно.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 7, 15, 60,88, 197, 212, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 321, 328 ЦК України", ст.57 СК України,суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, при цьому строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/ Л. А. Кондус

З оригіналом згідно:

Суддя Л.А.Кондус