АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 675/1076/15-ц
Провадження № 22-ц/792/108/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

секретар Дубова М.В.,

з участю прокурора Олійник І.О.,

представника відповідачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Ізяславського району Хмельницької області в інтересах держави до Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Кунівська сільська рада Ізяславського району Хмельницької області, про визнання розпорядження про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок незаконним і його скасування, визнання розпорядження про передачу земельних ділянок у власність громадян незаконним і його скасування, визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 6 жовтня 2015 року,

встановила:

У червні 2015 року прокурор Ізяславського району Хмельницької області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - райдержадміністрація), ОСОБА_2, третя особа - Кунівська сільська рада Ізяславського району Хмельницької області (далі - рада), про визнання розпорядження про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок незаконним і його скасування, визнання розпорядження про передачу земельних ділянок у власність громадян незаконним і його скасування, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним.

Тоді ж прокурор звернувся до суду з аналогічним позовом до райдержадміністрації, ОСОБА_3, третя особа - рада.

Ці позови об'єднані судом в одне провадження.

Прокурор зазначив, що розпорядженням райдержадміністрації від 27 вересня 2012 року № 488/2012-р надано дозвіл 4 громадянам, у тому числі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів ради, з метою передачі їх у власність громадян для ведення особистого селянського господарства. 5 грудня 2012 року райдержадміністрація видала розпорядження № 601/2012-р, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передано земельні ділянки площею по 2,0000 га у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 На підставі цього розпорядження 24 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одержали відповідно державні акти серії НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку. Всупереч вимог чинного законодавства райдержадміністрація передала земельні ділянки у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із земель резервного фонду, створеного під час паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «Росія» (далі - КСП «Росія»), хоча останні не були членом цього підприємства, не зайняті у соціальній сфері населених пунктів і не проживають на території ради.

У зв'язку з цим, прокурор просив суд: визнати розпорядження райдержадміністрації від 27 вересня 2012 року № 488/2012-р в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконним і скасувати його; визнати розпорядження райдержадміністрації від 5 грудня 2012 року № 601/2012-р в частині передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконним і скасувати його; визнати державні акти серії НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 на право власності на земельні ділянки площею 2,0000 га (кадастрові номери НОМЕР_3, НОМЕР_4), видані 24 грудня 2012 року відповідно на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсними.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 6 жовтня 2015 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно набули земельні ділянки у власність із земель резервного фонду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, недоведеність цих обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, прокурор Олійник І.О. зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для його скасування.

Представники райдержадміністрації та ради, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися. Від райдержадміністрації та ради до апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що розпорядженням райдержадміністрації від 27 вересня 2012 року № 488/2012-р надано дозвіл 4 громадянам, у тому числі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів ради, для надання їх у приватну власність громадян.

5 грудня 2012 року райдержадміністрація видала розпорядження № 601/2012-р, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передала у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею по 2,0000 га кожному.

На підставі цього розпорядження 24 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одержали державні акти серії НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку (кадастрові номери НОМЕР_3, НОМЕР_4), зареєстровані відповідно у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_6 і № НОМЕР_5.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 33 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

В силу ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У відповідності до п. 12 розділу Х «Перехідні положення», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як передбачено ч.ч. 6, 7, 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч. 1 ст. 125 ЗК України).

Із положень ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 6 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-ХІV «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, щорічного послання Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 9, 10 ст. 25 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Пунктом 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що резервний фонд земель, який створюється в процесі приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, підлягає перерозподілу в першу чергу між працівниками державних і комунальних закладів, підприємств та організацій культури, освіти й охорони здоров'я та пенсіонерів з їх числа, що проживають у сільській місцевості.

Довідка ради від 22 червня 2015 року № 65 (а.с. 14,100) свідчить, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були членами КСП «Росія», не зайняті у соціальній сфері ради, не проживали та не проживають на її території. При цьому на території ради проживають особи, які потребують забезпечення земельними ділянками сільськогосподарського призначення.

Ці обставини визнали й самі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Досліджені судом першої інстанції письмові докази достовірно й об'єктивно вказують на те, що передані у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки відносилися до земель резервного фонду.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно набули земельні ділянки у власність, тому позов прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 6 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ О.В. Власенко

/підпис/ О.М. Юзюк

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_7

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 47