Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/111/16-ц
Провадження по справі № 2/514/115/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Горбаня Ю. О.

за участю секретаря Міхальчук Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третьою особою є відділ державної виконавчої служби Тарутинського районного управління юстиції Одеської області про звільнення від виплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, де третьою особою є відділ державної виконавчої служби Тарутинського районного управління юстиції Одеської області про звільнення від виплати заборгованості по аліментам.

Свої вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2. 01 липня 2011 року від їх шлюбу народилась донька ОСОБА_3. 03 грудня 2012 року на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області шлюб було між сторонами розірвано. В січні 2013 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, в результаті чого з позивача були стягнуті аліменти в розмірі 1100 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після цього він декілька місяців сплачував аліменти, але відповідачка до виконавчої служби не зверталась з виконавчим листом. Після розірвання шлюбу вони примирились, стали проживати разом, він приносив до дому зарплатню, купував продукти харчування та речі, сплачував комунальні послуги, питання щодо надання додаткових коштів чи примусового виконання рішення про стягнення аліментів взагалі між ними не стояло. В травні 2015 року вони знову посварились та припинили жити разом, з того часу він знову почав сплачувати аліменти. 22 грудня 2015 року відповідачка ОСОБА_2 подала виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби Тарутинського управління юстиції Одеської області до примусового виконання, мотивуючи це тим, що він весь час не сплачував аліменти.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення

Беручи до уваги викладене, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з січня 2013 року станом на 21 січня 2016 року у розмірі 26786 гривень 04 копійки.

Дані обставини й стали підставою для звернення позивача з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилався на доводи викладені в позові. Також, пояснив, що стягнуті з нього аліменти він не сплачував оскільки відповідачка з ним проживала разом, він завжди її та дитину матеріально забезпечував, приносив продукти харчування, іграшки, на той час відповідачку ОСОБА_4 все влаштовувало та вона не подавала виконавчий лист на виконання. Тільки в кінці 2015 року відповідачка подала виконавчий лист до державної виконавчої служби, а тому на теперішній час утворилася така сума заборгованості. Таким чином, він просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні з позовом не погодилася та надала заперечення, відповідно до яких вона дійсно з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 2010 року.

01 липня 2011 року в них народилася донька ОСОБА_3. У звязку з неможливістю спільно проживати, між ними згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 03 грудня 2012 року шлюб було розірвано. В подальшому, згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 04 квітня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1100 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідачка зазначила, що позивач ОСОБА_1 знав про існування рішення про стягнення аліментів на утримання дитини з моменту його винесення, оскільки був присутній у судовому засіданні та подавав апеляційну скаргу на зазначене рішення до апеляційного суду Одеської області. За весь час спільного проживання він ніде не працював та матеріальної допомоги як дитині, так і їй не надавав, ніколи не приносив заробітну плату додому, не купував продукти харчування та не сплачував комунальні послуги під час спільного проживання. Крім того, відповідач ОСОБА_1 перебував на постійному проживанні у м. Одеса. Вона разом з дитиною проживала з його батьками в смт. Тарутине по вулиці Лесі Українки, 25 Тарутинського району Одеської області. Спільний побут з його батьками не вела, харчувалися вона та дитина окремо, частково сплачувала комунальні послуги. Він дуже рідко приїжджав до смт. Тарутине на 1-2 дні. Після цього у звязку з систематичними сварками в кінці травня 2015 року вона разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків за місцем своєї та дитини реєстрації в с. Красне Тарутинського району Одеської області. В останній час позивач перераховував на її заробітну картку суму аліментів.

На теперішній час, станом на 28 січня .2016 року за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 26786 гривень 04 копійки, згідно позовної заяви. З вказаною сумою заборгованості по аліментам та розрахунком вона згодна.

Також, зазначила, що обставини, які мають істотне значення для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами не настали, а тому його позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягаю. Він тяжкою хворобою не хворіє, а тому має можливість сплачувати аліменти на мою користь на утримання неповнолітньої доньки.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 подала до виконавчої служби виконавчий лист на виконання. 23 грудня 2015 року було відкрито виконавче провадження. Станом на 21 січня 2016 року заборгованість по аліментам складає 26786 гривень 04 копійки. З зазначеними позовними вимогами вона також не згодна. Крім того, надала заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за її відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є батьком позивача ОСОБА_1. Відповідачка проживала з ними в їх будинку з 2013-2015 роки вона у всьому була забезпечена, з її сторони ніяких вимог не надходило. Син ніде офіційно не працював, інколи працював на будівництві, але постійно приносив гроші. Він знав, що син повинен був сплачували аліменти у розмірі 1100 гривень.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивач є її сином. З 2011 року позивач та відповідачка проживали на орендованій квартирі, через деякий час вони посварилися. З 2013 року вони знову почали проживати разом, вже спільно з ними в їх будинку, дитина постійно з ними проживала, вона знала про існування рішення суду щодо стягнення з її сина аліментів в розмірі 1100 гривень щомісячно на утримання дитини. Відповідачка проживаючи з ними працювала, її син дуже хворіє, а тому офіційно працювати не може. В 2013 році декілька місяців її син платив аліменти, показував квитанції, однак коли сторони почали жити разом позивач припинив сплату, оскільки відповідачку та доньку забезпечували у всьому, вони з дитиною ні в чому не потребували.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її родичем. Сторони дійсно проживали разом з батьками позивача. Про існування заборгованості вона нічого не знає, але знає, що позивач працював, забезпечував сімю.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9В надали суду такі пояснення, а саме: що сторони проживали разом, про існування рішення про сплату аліментів їм відомо від батьків позивача. Більше по справі вони нічого не пояснили.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та 03 грудня 2012 року їх шлюб було розірвано, згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області.

Також, згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖД №273086 видно, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 04 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1100 гривень щомісяця і до повноліття дитини.

Відповідно наданого виконавчого провадження було відкрито провадження 23 грудня 2015 року за виконавчим листом ОСОБА_2 за №514/292/13-ц про стягнення аліментів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частин 3,4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Судом також, встановлено, що згідно розрахунку заборгованості, наданого начальником відділу ДВС Тарутинського РУЮ ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1100 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 лютого 2013 року до 21 січня 2016 року складає 26786 гривень 04 копійки.

Статтями 180, 181 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обовязку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Позивачем таких доказів не надано до суду.

Згідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що позивач не надав суду доказів того, що заборгованість по аліментам виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Ніякої документації, яка б свідчила про ступінь тяжкості захворювання, час його виникнення, обмеження у працездатності, необхідності коштовного лікування, тощо, позивачем суду надано не було.

Крім того, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в сумі 26786 гривень 04 копійок, оскільки з відповідачкою деякий час спільно проживав, надавав кошти на її утримання та утримання дитини.

Однак, суд дійшов до висновку, що сама по собі обставина, що сторони деякий час проживали спільно під час ухвалення рішення про стягнення аліментів не може бути підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, оскільки сторона з якою проживає неповнолітня дитина визначає цільове використання коштів на її утримання (придбання одягу, взуття, продуктів харчування, ліків), а тому наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для задоволення позову.

Крім того, покази свідків, які були допитані в судовому засіданні, суд до уваги не приймає, оскільки вони підтверджують спільне проживання сторін і не є доказом того, що позивач належним чином утримував свою малолітню дитину та сплачував аліменти за рішенням суду.

Також доводи позивача про відсутність постійного місця роботи, на що посилається позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості по аліментам, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов'язків по сплаті аліментів.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин суд вважає, що наведені ОСОБА_1 в поданому ним позові обгрунтування позовних вимог не доводять, що його матеріальне становище істотно погіршилось, тому що законодавець має на увазі таки випадки, які не можуть залежати від волевиявлення самої особи, яка сплачує аліменти та наявність тяжкої хвороби або іншою обставиною, що має істотне значення.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку, що позивач не навів належних, допустимих, достовірних доказів звільнення його від заборгованості по сплаті аліментів, а тому в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про звільнення від виплати заборгованості по аліментам станом на 26 січня 2016 року в сумі 26786 гривень 04 копійок слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 188, ч. 2 ст. 197 СК України, ст.ст. 10, 60, 223, 212-215 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третьою особою є відділ державної виконавчої служби Тарутинського районного управління юстиції Одеської області про звільнення від виплати заборгованості по аліментам станом на 21 січня 2016 року в сумі 26786 гривень 04 копійки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а якщо сторони не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.О. Горбань