Справа № 310/2106/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Вакал Н. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який дії в інтересах малолітньої ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1999 року 1/3 частка, свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.02.2014 року 1/3 частка та згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.12.2015 року 1/3 частка. У той час коли в Бердянському міськрайонному суді слухалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/3 частку, яка належала ОСОБА_2 відповідач 01.04.2015 року зареєстрував у спірній квартирі свою малолітню дитину від другого шлюбу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в спірному житловому приміщенні ніколи не проживала. ОСОБА_2В знятий з реєстрації зі спірної квартири на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 24.12.2015 року. Оскільки ніхто з батьків малолітньої ОСОБА_3 в квартирі № 51 по пл. Смоленська в м. Бердянську не проживає, тому просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Позивач у судове засідання не зявилася, про слухання справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за участі її представника ОСОБА_4.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги уточнила і просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою № 51 по пл. Смоленській, 34 у м. Бердянську.

У судовому засіданні відповідач і його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позовних. У письмових запереченнях остання зазначила, що ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що ОСОБА_2 знятий з реєстрації. Крім того, оскільки рішення Бердянського міськрайонного суду про втрату ОСОБА_2 права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 набрало законної сили лише 09.03.2016 року, тому ще не сплив строк, передбачений ст. ст. 405, 406 ЦК України для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач перешкоджала малолітній ОСОБА_3 користуватися спірним приміщенням. Просили у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_6 зазначила, що відповідач є власником 1/3 частки квартири по вул. Єгорова у м. Бердянську. Батьки зобовязані створити дитині сприятливі умови для проживання, а в даний час між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини, які не будуть цьому сприяти у випадку проживання дитини у спірному житлі.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира 51 за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ площа Смоленська, будинок 34 зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с.10-11).

Відповідно до довідки ОСББ «Шанс» від 17.02.2016 року (а.с. 4) у спірному житловому приміщенні зареєстрована ОСОБА_1 Крім неї в квартирі зареєстрована з 01.04.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 знятий з реєстрації в квартирі на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 24.12.2015 року (а.с.4).

Відомості про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою також підтверджується довідкою Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області (а.с.19).

Із копії свідоцтва про народження від 13.09.2011 року видно, що батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.5).

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сімї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сімї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сімї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

За ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або за місцезнаходженням навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_3 не була та не є членом сім'ї нового власника спірної квартири ОСОБА_1.

Мати та батько малолітньої ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживають. Батько дитини знятий з реєстрації за вказаною адресою і ним не доведено його право на користування цим житловим приміщенням, тому правовідносини між малолітньою ОСОБА_3, її батьками та власником квартири не регулюються ст. 156 ЖК України. Батьки малолітньої з новим власником не вирішували питання про користування ними та їх малолітньою дитиною спірною жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що малолітня ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належною йому на праві власності квартирою №51 по вул. Смоленській,34 у м. Бердянську, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання малолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Посилання відповідача та його представника на перешкоди зі сторони ОСОБА_1 у користуванні малолітньою ОСОБА_3 не мають правового значення, оскільки у останньої відсутнє право на користування спірним приміщенням.

Керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою №51 по пл. Смоленській,34 у м. Бердянську Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя