У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - орган опіки і піклування Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради, про виселення,

в с т а н о в и в :

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення.

В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що ОСОБА_3 належним чином не виконувались зобов'язання за кредитним договором від 15 липня 2008 року, унаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, у рахунок погашення якої рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 на вимогу банку у добровільному порядку відмовляється виселитися із вказаної квартири, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити та виселити відповідача разом із малолітніми дітьми з квартири АДРЕСА_1, які зареєстровані у цій квартирі без згоди іпотекодержателя.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української PCP після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно встановив, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу у травні 2003 року, тобто не за кредитні кошти, які взяті відповідачем за кредитним договором від 15 липня 2008 року, та є єдиним постійним місцем мешкання відповідачів та їх неповнолітніх дітей.

Розглядаючи спір, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР виселення відповідачів та їх неповнолітніх дітей з вищевказаної квартири без надання іншого житла неможливе.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - орган опіки і піклування Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради, про виселення, за касаційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак