Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1696/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Потапенко В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2016 Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді Потапенка В.І.

Суддів Черненко В.В., Чорнобривець О.С.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Агрофірма «ОСОБА_3» про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

06.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до приватного підприємства «Агрофірма «ОСОБА_3» про витребування з чужого незаконного володіння огорожі ЖБІ , яка знаходиться за адресою м. Бобринець вул.. Орджонікідзе, 1 довжиною 730 метрів.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, з підстав передбачених ст. 309 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорюється , що на підставі рішення виконавчого комітету Бобринецької міської ради № 89 від 12.04.2001 року вирішено оформити право власності на ВАТ Бобринецький «Райагрохім» та зобовязано Бобринецьке БТІ підготувати свідоцтво про право власності (том 2 ас. 78), яке було отримано 13.04.2001 року реєстраційний № 18/1 (том 2 ас. 79).

Згідно договору купівлі-продажу від 21.08.2002 року ОСОБА_2 придбав у ВАТ Бобринецький «Райагрохім» металеву огорожу, огорожу ЖБІ центральної садиби, АРУП-8, які знаходилися на території та навкруги території ВАТ Бобринецький «Райагрохім» за 24003 грн. 05 коп. (двадцять чотири тисячі три гривні 05 коп.). В договорі зокрема зазначено, що після внесення коштів до каси підприємства власність переходить до ОСОБА_2, який вніс кошти до каси підприємства 23.08.2002 року, що підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру (том 1 ас. 4, 5).

Поставою господарського суду Кіровоградської області від 04.04.2003року ВАТ Бобринецький «Райагрохім» визнано банкрутом, згідно договору купівлі-продажу майна від 29.12.2003 року ВАТ Бобринецький «Райагрохім» в особі арбітражного керуючого ліквідатора ОСОБА_3 продав, а ТОВ «Єлисавер-Агро» придбав: гараж з кран-балкою, гараж, будівлю ПТО, будівлю контори, вбиральню, АЗС, склад, склад № 1, склад №2, диспетчерську, споруду вежі Рожновського, мийку, кран-балку 2 шт., токарний станок 1К62, станок обдирочний 1УХ403504, прес 71М, запчастини до сільгосптехніки. (том 1 ас. 6-8).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2004 року визнано право власності за ТОВ «Єлисавет-Агро» на придбане у ВАТ Бобринецький «Райагрохім» майно та зобовязано дільницю обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» провести реєстрацію права власності майна (том 2 ас.66-70).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Єлисавет-Агро» про визнання права власності і витребування майна з чужого незаконного володіння розглянуто, витребувано металеву огорожу та огорожу ЖБІ, що належать на праві власності ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро». Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року - залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 31.10.2005 року - зазначені судові рішення залишені без змін ( том 1 ас. 11-13,14-15,16-17).

10.11.2005 року рішення суду першої інстанції набрало законної сили, ОСОБА_2 було видано виконавчий лист (том 2 ас. 98-99).

Постановою господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2006 року ТОВ «Єлисавет-Агро» визнано банкрутом і призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернувся із письмовою заявою до ліквідатора з інформацією, що уся огорожа ЖБІ та металева огорожа належать йому на праві приватної власності та направив копії зазначених вище судових рішень, у вересні 2006 року ОСОБА_2 отримав відповідь від арбітражного керуючого ліквідатора ОСОБА_4, у якій зокрема запропоновано надати належно завірені копії судових рішень, на які саме посилався ОСОБА_2 (том 1 ас. 19-20).

29.08.2006 року проведено аукціон з продажу обєкта - лот № 1 майна, розташованого за адресою: вулиця Орджонікідзе, 1 місто Бобринець Кіровоградської області, до складу якого входила і огорожа, переможцем аукціону був визнаний - ПП «Агрофірма «ОСОБА_3» , що підтверджується протоколом № 1 аукціону по продажу майна за підписами ліквідатора, продавця , покупця та затверджений ліквідатором ТОВ «Єлисавет-Агро» ОСОБА_4

31.08.2006 року арбітражним керуючим ліквідатором ОСОБА_4 було укладено договір № 1 купівлі-продажу майна в ліквідаційній процедурі та ПП «Агрофірма «ОСОБА_3» щодо комплексу будівель та огорожі під літерою N-N?, яке належало ТОВ «Єлисавет-Агро», що підтверджено довідкою-характеристикою Бобринецької дільниці КОБТІ № 205 від 05.07.2006 року, власність зареєстрована була на підставі рішення суду від 09.07.2004 року за № 6/144 в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим номером 18/1. (том 2 ас.103,104,105-107).

На підставі рішення Третейського суду від 23.10.2006 року вищезазначений договір купівлі-продажу майна в ліквідаційній процедурі визнано дійсним і ПП «Агрофірма Славутич» зареєструвала право власності на комплекс будівель, що знаходиться по вул. Орджонікідзе, 1, м. Бобринець.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції з посиланням на пункт 2 ч. 1 ст. 3, ст.13, ч.3 ст. 16, ч. 2 ст. 318, ст.ст. 319, 321, ч. 1 ст. 388 ЦК України, ст. 41, ст. 92 Конституції України, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

При цьому суд зазначив, що договір купівлі-продажу майна від 31 серпня 2006 року є чинним, не скасований і ніким не оспорюється . Рішення третейського суду від 23 жовтня 2006 року також є чинним, не скасовано і ніким не оспорюється. ТОВ „Єлисавет -Агро„ мало право продажу майна в ліквідаційній процедурі, оскільки відомостей про зміну власника майна, а саме огорожі, не було і про це зазначено у довідці - характеристиці Бобринецької дільниці КОБТІ № 205 від 5 липня 2006 року. Разом із тим погодитися з висновком суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позову неможливо виходячи з наступного. Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо неможливості застосування до спірних правовідносин ст.. 388 ЦК України колегія суддів вважає обґрунтованими. Як встановлено судом першої інстанції, згідно договору купівлі-продажу від 21.08.2002 року ОСОБА_2 придбав у ВАТ Бобринецький «Райагрохім» металеву огорожу, огорожу ЖБІ центральної садиби, АРУП-8, які знаходилися на території та навкруги території ВАТ Бобринецький «Райагрохім» за 24003 грн. 05 коп. Законність набуття позивачем права власності на вищезазначені об»єкти підтверджена рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року та Ухвалою Верховного Суду України від 31.10.2005 року.( том 1 ас. 11-13,14-15,16-17).

У подальшому огорожа ЖБІ перейшла у власність ТОВ «Єлисавет Агро» і у даний час на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2006 року та рішення Третейського суду від 23.10.2006 року зареєстрована на праві власності за ПП «Агрофірма Славутич». ( т.2 ас.105-116, 131)

Вирішуючи питання про наявність права в позивача на витребування від відповідача належної йому на праві власності огорожі ЖБІ , колегія суддів виходить з наступного. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Як встановлено апеляційним судом належна на праві власності позивачу огорожа ЖБІ вибула із його власності поза його волею, а саме : по договору купівлі - продажу від 29.12.2003 року, укладеному між ВАТ Бобринецький «Райагрохім» в особі арбітражного керуючого ліквідатора ОСОБА_3 та ТОВ «Єлисавет-Агро», рішення господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2004 року ; договору купівлі-продажу від 31.08.2006 року , укладеному між ТОВ «Єлисавет-Агро» в особі арбітражного керуючого ліквідатора ОСОБА_4 та ПП «Агрофірма «ОСОБА_3» , рішення третейського суду від 23 жовтня 2006 року. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Як вбачається із змісту рішення третейського суду від 23 жовтня 2006 року , який утворений для вирішення спору між ПП «Агрофірма «ОСОБА_3» та ТОВ «Єлисавет Агро» на підставі укладеної між ними Третейської угоди від 31.08.2006 року , спірне майно огорожа ЖБІ була предметом судового розгляду про визнання договору купівлі-продажу цього майна, укладеного між ПП «Агрофірма «ОСОБА_3» та ТОВ «Єлисавет Агро» дійсним та визнання права власності на майно, за результатами якого рішенням третейського суду визнано дійсним зазначений договір купівлі-продажу та визнано за ПП «Агрофірма «ОСОБА_3» право власності на це майно. При цьому суд, посилаючись на норми частини другої статті 220 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним.

Проте третейським судом розглянуто цю справу всупереч вимог Закону України «Про третейські суди», оскільки справи у спорах про визнання права власності третейським судам не підвідомчі, а відтак зазначене рішення третейського суду не може бути правовою підставою для набуття права власності.

Крім того, відповідно до статті 5 цього закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Така угода між ПП «Агрофірма «ОСОБА_3», ТОВ «Єлисавет Агро» і ОСОБА_2 не укладалась. Відсутній у матеріалах справи й договір купівлі-продажу спірного майна між «Агрофірмою «ОСОБА_3», ТОВ «Єлисавет Агро» і ОСОБА_2

Дійсний власник спірного майна огорожі ЖБІ, ОСОБА_2 не був учасником зазначених вище судових розглядів; у межах судових процесів не відбувалось примусове вилучення у нього спірного майна з подальшим його продажем у порядку виконання судового рішення; не приймалось судових рішень щодо припинення його права власності на підставах, передбачених статтею 346 ЦК України; договору купівлі-продажу спірного майна він не укладав, отже вказане майно вибуло з його володіння поза його волі.

Отже право позивача розпоряджатися своїм майном за власною волею є порушеним. Такий висновок колегії суддів відповідає правовому висновку Верховного Суду України , викладеному у постанові від 16.09.2015 року по справі № 6-1203 цс15.

При вирішення питання , чи підлягає захисту порушене право позивача , колегія суддів виходить з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача подав суду заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що перебіг строку розпочався у 2008 році з моменту коли позивач дізнався про те, що ТОВ «Єлисавет Агро» відчужило майно банкрута відповідачу ПП «АФ» Славутич».( т.2 ас.51) 07.06.2016 року ОСОБА_2 подав суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з зазначеним позовом , посилаючись на те, що він починаючи з 2004 року звертався з різними позовами про захист свого права власності на огорожу, не має юридичної освіти і ним були неправильно вибрані способи захисту. ( т.2 ас. 92) Обговоривши доводи клопотання , колегія суддів дійшла висновку , що зазначені у клопотанні причини пропуску строку позовної давності для звернення у суд із зазначеним позовом не є поважними . Позивачем не доведено, що його зверненню у суд з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння перешкоджали об»єктивні , непереборні та істотні труднощі. Про те, що позивач взнав про порушення свого права щодо належного йому майна 19.08.2008 року свідчить ксерокопія його заяви , адресована прокурору Бобринецького району і з цього часу почався перебіг позовної давності , який відповідно до ст.. 257 ЦК України закінчився 19.08.2011 року. З позовом ОСОБА_2 звернувся у суд тільки 06.11.2015 року , тобто після спливу строку позовної давності більше ніж 4 роки.

Норма ч.4 ст. 267 ЦК України є імперативною , а тому порушене право позивача не підлягає судовому захисту .

Виходячи з вищенаведеного , колегія суддів дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права , що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв»язку із пропуском позивачем строку позовної давності . Керуючись ст. ст. 256 , 257, 261, 267 ЦК України, ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 319 ЦПК України , колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 07.06.2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП «Агрофірма Славутич» про витребування огорожі ЖБІ в кількості 730м, яка знаходиться за адресою м. Бобринець, вул.Орджонікідзе , 1, - відмовити у зв»язку із пропуском строку позовної давності. Судові витрати, пов»язані із розглядом справи віднести за рахунок держави. Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді :