Справа № 211/3810/16-ц
Провадження № 2/211/2045/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі : Форманчук К.М.

у відсутність сторін,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товарна біржа "Новий вік" про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, суд ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Догинцівського районного суду м. Кривого Рогу суду Дніпропетровської області знаходиться вищевказана цивільна справа в якому позивач просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера), б. 5, кв. 95, який був укладений між ОСОБА_2, який також діяв від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на товарній біржі "Новий вік" від 04 серпня 1998 року.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він придбав на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.08.1998 року, у відповідачів квартиру, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера), б. 5, кв. 95. Вказаний договір було укладено на виконання біржової угоди, зареєстрованої на товарній біржі "Новий вік" 04.08.1998 року за № 1-395. Даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню, тому сторони не звертались до нотаріуса і нотаріально його не посвідчували. Під час укладення договору сторони домовились про всі його істотні умови, відповідачі отримали від позивача грошові кошти, та передали позивачу ключі від квартири та виїхали з неї. 07.08.1998 року позивач зареєстрував даний договір у Криворізькому бюро технічної інвентаризації, та зареєстровано право власності за позивачем ОСОБА_1 Позивач зареєстрований в квартирі та користується нею , як повноправний власник. Нещодавно в позивача виникла необхідність продати квартиру, але при зверненні до нотаріальної контори йому було повідомлено, що продати квартиру він не зможе, оскільки договір посвідчено на товарній біржі не є дійсним, і такий договір повинен бути посвідчений нотаріально. На теперішній час місце проживання відповідачів не відоме, а тому позивач не має змоги оформити договір нотаріально, а тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позов в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки за місцем його перебування, однак судова повістка повернута до суду без вручення, по закінченню строку зберігання.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає даний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 серпня 1998 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2, який діяв від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3, квартиру, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера), б. 5, кв. 95. Вказаний договір було укладено та зареєстровано на товарній біржі "Новий вік" за реєстраційним № 1-395 (а.с. 5- копія договору), а також зареєстровано в БТІ в порядку встановленому законодавством (а.с. 7- довідка).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

ОСОБА_5 юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII, який діяв станом на час укладання угоди, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку.

Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в ОСОБА_5 юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 242, 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. ст. 15 Закону України " Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору нерухомість продана позивачу за 6000,00 гривень, які отримані були Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.

Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, угоди купівлі-продажу не визнавались недійсними, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної квартири в судовому порядку не має.

Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт повного виконання спірного договору сторонами, то суд вважає за можливе визнати вказаний договір дійсним, а за позивачем повинно бути визнано право власності на вищевказаний будинок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 10,60, 208-210,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (Блюхера), б. 5, кв. 95, який був укладений 04 серпня 1998 року на товарній біржі "Новий вік", між ОСОБА_2, який також діяв від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_6