АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4429/16 Справа № 202/4441/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є. В. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Глущенко Н.Г., Пономарь З.М.

за участі секретаря: - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Самуха Владислава Олександровича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, третя особа: ОСОБА_11 про визнання порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, зміну часток у праві спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року позивачі звернулись до суду із позовом

В обґрунтування позову зазначили, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності в наступних частках: ОСОБА_7 належить 1/6 частина; ОСОБА_12 - 1/6 частина; ОСОБА_9 - 1/3 частина; ОСОБА_10 - 1/3 частина. Зазначають, що оскільки сторони не можуть дійти домовленості у користуванні квартирою, відповідач чинить їм перешкоди у користуванні квартирою, позивачі змушені звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування цією квартирою.

Після проведення судової будівельно-технічної експертизи, на підставі ст.ст.321, 358, 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, уточнивши свої позовні вимоги, просили суд виділити в їх користування в зазначеній квартирі приміщення № 7 - житлова кімната площею 17,1 кв.м. з лоджією - І, площею 2,1 кв.м.; приміщення № 8 - житлову кімнату площею 9,1 кв.м. з лоджією - ІІ, площею 2,5 кв.м.; 2/3 приміщення № 5 - кухні, площею 5,07 кв.м.; 2/3 приміщення №4 - туалет, площею 0,73 кв.м.; 2/3 приміщення № 3 - ванну кімнату, площею 1/4 кв.м.; 2/3 приміщення № 1 - коридор, площею 3,0 кв.м., що разом складає 41,00 кв.м., змінивши частку ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_9 на вказану квартиру на 72/100 частки. Виділити ОСОБА_10 приміщення № 6 - житлову кімнату, площею 10,4 кв.м.; приміщення № 2 - кладову, площею 0,3 кв.м.; 1/3 приміщення № 5 - кухні, площею 2,53 кв.м., 1/3 приміщення №4 - туалет, площею 0,37 кв.м.; 1/3 приміщення № 3 - ванну кімнату, площею 0,37 кв.м.; 1/3 приміщення № 1 - коридор, площею 1,5 кв.м., що разом складає 15,8 кв.м., змінивши частку ОСОБА_10 на вказану квартиру на 28/100 частки.

Також просили стягнути з позивачів на користь відповідача грошову компенсацію в сумі 29 213 грн. за зменшення ідеальної частки ОСОБА_10, а з відповідача на користь позивачів судові витрати у вигляді судового збору та проведення судової експертизи.

Ухвалою суду від 11 червня 2015 року до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_11, яка є донькою відповідача та зареєстрована у спірній квартирі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, третя особа: ОСОБА_11 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, зміну часток у праві спільної часткової власності - задоволено частково.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 виділено в користування житлову кімнату № 7 - площею 17,1 кв. м. з лоджією- І, площею 2,1 кв.м., житлову кімнату № 8, площею 9,1 кв. м. з лоджією - ІІ, площею 2,5 кв.м.

ОСОБА_11 виділено в користування житлову кімнату № 6, площею 10,4 кв. м., кладову№ 2, площею 0,3 кв. м.

Залишено в спільному користуванні кухню № 5, площею 7,6 кв. м., туалет № 4, площею 1,1 кв. м., ванну кімнату № 3, площею 2,1 кв. м., коридор № 1, площею 1,5 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 1226 (одна тисяча двісті двадцять шість) грн. 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 збір у розмірі 1226 (одна тисяча двісті двадцять шість) грн. 64 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 збір у розмірі 1226 (одна тисяча двісті двадцять шість) грн. 64 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частинні задоволення позовних вимог щодо встановлення порядку користування квартирою і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Інша частина рішення не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 яка має загальну площу 56,8 кв.м., житлову площу 36,6 кв.м. належить ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності.

Квартира складається з трьох жилих кімнат - ізольованої кімнати, площею 10,4 кв.м., позначена на плані №6 та двох прохідних кімнат: кімнати площею, 17,1 кв.м., позначеної на плані №7 з лоджією під №І, площею 2,1 кв.м., та кімнати площею, 9,1 кв.м., позначеної на плані №8 з лоджією під №ІІ, площею 2,5 кв.м.; коридору під №1, площею 4,5 кв.м., комори, приміщення №2, площею 03 кв.м., кухні, приміщення №5, площею 7,6 кв.м., ванна кімната, приміщення №3, площею 2,1 кв.м., вбиральня, приміщення №4, площею 1,1 кв.м.

ОСОБА_7 за законом має право власності на 1/6 частину квартири ( 9,47 кв.м.), ОСОБА_8 1/6 частину квартири (9,47 кв.м.), ОСОБА_9 1/3 частину квартири (18,9 кв.м.), ОСОБА_10 1/3 частину квартири ( 18,9 кв.м.).

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В зазначеній квартирі проживає ОСОБА_10 зі своєю донькою ОСОБА_11, яка є третьою особою у справі.

Відповідно до ч.1ст.156 ЖК Україниз урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить користуються жилими приміщенням в порядку та обсязі, визначеному до угоди з самим власником.

Згідно вимог статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно правової позиції, Верховного Суду України у цивільній справі № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року, зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Оскільки в даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов вірного висновку про те, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи спірна квартира є неподільною і не видається можливим виділити в користування сторін спору житлові кімнати, розмір яких відповідає ідеальним часткам співвласників.

За таких обставин, колегія суддів вважає рішення суду законним і обґрунтованим, постановлим з дотриманням вимог матеріального в процесуального права.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Самухи Владислава Олександровича - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: