АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту неприйняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту неприйняття спадщини.

В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її дідусь - ОСОБА_3 Після його смерті, його дружиною, а її бабою - ОСОБА_4 було прийнято спадщину, оскільки вони проживали однією родиною. Першою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 1146/2009. На момент смерті діда вона також проживала з ними. Відповідачка є їх донькою та зареєстрована з ними в квартирі, хоча проживає за кордоном.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, не встигнувши оформити спадщину після смерті ОСОБА_3 Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась позивачка.

Відповідачка зі заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк до нотаріальної контори не зверталась.

До України відповідачка потрапила внаслідок екстрадиції з Бельгії за вчинення в Україні злочину. 03 вересня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області відповідачка ОСОБА_2 була засуджена до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Достроково вийшовши з в'язниці, відповідачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину після смерті своїх батьків, просила задовольнити позов та встановити даний факт.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року у позові - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, що викладені в ній.

Представник відповідачки проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивачка є донькою відповідачки ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_7, виданого Печерським РАГСом м. Києва; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20 травня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_7; свідоцтвом про народження ОСОБА_8, серії НОМЕР_6, свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї від 22.10.2010 року, відповідно до якого ОСОБА_8 змінила після реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 прізвище на ОСОБА_9, даний факт також підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Згідно даних довідки форми № 8 від 01.06.2010 року, виданої ТОВ «Карпати М» ОСОБА_1, в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані її бабуся ОСОБА_4, матір ОСОБА_12, дядько ОСОБА_13, та сама ОСОБА_8

Як видно із довідки форми № 3 від 17.01.2012 року, виданої ТОВ «Карпати М» ОСОБА_1, позивачка разом з дядьком ОСОБА_13, донькою ОСОБА_14 та матір'ю ОСОБА_12 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації 06.01.1994 р, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 та членам його сім'ї : ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_12 (донька), ОСОБА_15 (син), ОСОБА_8 П.(онука) на праві приватної власності (а.с.170).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 24.09.2009 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 в період з 06.05.1972 року по день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 року, знятий з реєстрації 14.01.2010 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частини квартири АДРЕСА_1.

09.10.2009 року до Першої Державної нотаріальної контори м. Києва із заявою про прийняття спадщини після чоловіка ОСОБА_3 звернулась дружина покійного ОСОБА_4 (а.с. 156 т.1).

Встановлено, що за життя ОСОБА_4 11.03.2009 року було складено заповіт на ім'я ОСОБА_8, відповідно до якого вона заповіла останній все її майно, де б воно не знаходились і з чого б не складалось, а також все те, що буде належати їй на день її смерті та на що вона за законом матиме право. (а.с.73 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 08.09.2011 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві, не встигнувши оформити спадщину після смерті свого чоловіка.

Із інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна НОМЕР_2 від 04.06.20015 р. видно, що за ОСОБА_3 значиться зареєстрованою частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.01.1994 р. Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м.Києва (а.с. 178).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із матеріалів справи видно, що Першою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 було видано: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку житлового будинку з відповідними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 (а.с.124), та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 0,1292 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.127 т.1).

29 травня 2015 року до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщинита про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свої батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_2 (т.1 а.с.131, 171).

Листом Першої державної нотаріальної контори від 29 травня 2016 року за №4428/02-14 ОСОБА_2 було повідомлено про те, що ОСОБА_4 після смерті залишила заповіт на все майна на іншу особу, якій уже були видані свідоцтва про право на спадщину (а.с.135).

В заяві від 26.05.2015 р. ОСОБА_1 просила нотаріальну контору не видавати будь-яких свідоцтв про право на спадщину, оскільки вона буде звертатися в суд з позовом про усунення ОСОБА_2 від права спадкування (а.с.176)..

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі пунктів 3.21 та 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово - експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Як видно з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 р. ОСОБА_3, в ній міститься довідка ТОВ «Карпати М» про те, що відповідачка ОСОБА_12 (нині ОСОБА_2) зареєстрована в АДРЕСА_1, яка є спадковим майном. Дані відомості також підтверджуються копією паспорта на ім'я відповідачки (а.с.164, 165).

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В справі відсутні будь-які належні та переконливі докази, які б свідчили про те, що відповідачка ОСОБА_2 більше 20 років не проживала в Україні й не прийняла спадщину після смерті батьків, а тому посилання позивачки на дані обставини, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Разом з тим, позивачкою не приведено суду доказів того, які саме її цивільні права чи інтереси були порушені відповідачкою та не зазначено визначений ст.16 ЦК України спосіб захисту порушених прав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, обґрунтовано відмовивши в позові.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :