Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/666/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., при секретарі Конар В.М., за участю представника позивача адвоката Нечаєва В.В., відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 21.07.2001 року. В даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: сини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Виноградівського районного суду від 28.01.2013 року шлюб між сторонами розірвано. За рішенням Виноградівського районного суду від 05.09.2013 року з відповідача присуджено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 605 гривень на кожну дитину щомісячно.

Рішенням Виноградівського районного суду від 12.03.2014 року розмір призначених аліментів зменшено та присуджено аліменти у розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Дане рішення вступило в законну силу згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 06.05.2014 року.

На обґрунтування позову позивачка зазначила, що на даний час 500 гривень на дитину не вистачає для забезпечення мінімальних потреб дитини у харчуванні та розвитку, ціни на продукти харчування та товари першої необхідності значно зросли. Крім того позивачка зазначила, що ніде не працює, здійснює догляд за дітьми самостійно.

На даний час цих коштів не вистачає на утримання дітей, тому позивачка просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, оскільки відповідач є матеріально забезпеченим, фактично продовжує займатися підприємницькою діяльністю, оскільки таку офіційно припинив фіктивно, а відтак цілком спроможний сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Не погоджуючись із заявленим позовом відповідач подав до суду письмове заперечення (а.с. 49-51), згідно якого просив у задоволені позову відмовити та стягнути з позивачки на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

У поданому запереченні відповідач зазначає, що позовна заява та додані до неї матеріали не містять доказів зміни матеріального чи сімейного стану позивачки та відповідача, погіршення або поліпшення стану здоров'я. Доводи позовної заяви про значне погіршення матеріального стану позивачки нічим не підтверджені.

Деякий час відповідач займався підприємницькою діяльністю - торгував на ринку в м.Чоп пластмасовими виробами, однак через слабку торгівлю з 24.02.2015 року він змушений був припинити свою підприємницьку діяльність, що підтверджується повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця від 24.02.2015 року. Доводи позивачки про те, що він фіктивно продовжував торгувати на ринку не відповідають фактичним обставинам справи і це було провокацією батька позивачки, який приїхав на ринок в м.Чоп, де намагався сфотографувати його на ринку, однак його там не було і потім кимось була на нього написана відповідна скарга в органи внутрішніх справ.

Через відсутність роботи, як підтверджується даними його трудової книжки, з 05.06.2015 року по 25.01.2016 року він знаходився на обліку як безробітній в Виноградівському районному центрі зайнятості, де роботу йому так і не запропонували.

Під час перебування на обліку як безробітній і, особливо, після припинення перебування на цьому обліку, відповідач не має можливості будь-де працювати, так як через значне погіршення стану здоров'я його батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змушений на даний час постійно знаходитися біля них в м.Чоп та час від часу в лікарських закладах, і фактично живе на їхню пенсію.

Незважаючи на неможливість влаштуватися на роботу, він належним чином виконує рішення Виноградівського районного суду від 06.05.2014 року і з допомогою батьків щомісяця сплачує відповідачці по 1000 грн. на двох дітей, що підтверджується доданими квитанціями.

Також зазначає, що матеріальне становище відповідачки не погіршилось, а навпаки покращилось, так як згідно рішення Виноградівського районного суду і від 27.04.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя її позовні вимоги було задоволено частково:

- Визнано що будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4;

- Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою АДРЕСА_1;

- Визнано за ОСОБА_4 права забудовника на 1/2 частину не зданого в експлуатацію гаража, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник у задоволенні позову просили відмовити з підстав наведених у запереченні.

Відповідач будучи допитаний в якості свідка пояснив, що дійсно його було притягнуто до адміністративної відповідальності за здійснення господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання, він розпродував товар, який залишився від здійснення підприємницької діяльності. На даний час не працевлаштований, проживає з батьками, які є пенсіонерами та у зв'язку з їхнім захворюваннями вони не можуть себе доглядати, догляд за ними здійснює він. З рахунок їх пенсії він сплачує аліменти, сплачені кошти на правову допомогу є заощадженнями батьків.

Заслухавши пояснення, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: сини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5, 6).

На даний час шлюб між сторонами розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 01.03.2007 року (а.с.3).

Рішенням Виноградівського районного суду від 28.01.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7-7зв.).

За рішенням Виноградівського районного суду від 05.09.2013 року з відповідача присуджено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 605 гривень на кожну дитину щомісячно (а.с.8-8зв.).

Рішенням Виноградівського районного суду від 12.03.2014 року розмір призначених аліментів зменшено та присуджено аліменти у розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Дане рішення вступило в законну силу згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 06.05.2014 року (а.с.52-52 зв.).

Згідно повідомлення від 24.02.2015 року № 09-22/165 24.02.2015 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця ОСОБА_2, код НОМЕР_1 (а.с.53).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу розміром 340 грн. (а.с.14).

Рішенням Виноградівського районного суду і від 27.04.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя позовні вимоги задоволено частково, визнано що будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_4 права забудовника на 1/2 частину не зданого в експлуатацію гаража, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с.60-62 зв.).

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_2 з 05.06.2015 року по 25.01.2016 року він знаходився на обліку як безробітній в Виноградівському районному центрі зайнятості (а.с.56).

Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 р. № 928-VIIІ прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 по 30.11.2016 року встановлено у розмірі 1531 грн., а з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - 1637 грн.

У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

У відповідності до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців. Частина друга цієї ж статті проголошує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України.

Даючи оцінку доводам позивачки, суд зазначає, що позивачкою не всі доводи, викладені в позовній заяві підтверджені належними доказами. Зокрема зазначаючи, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та отримує прибутки, підтвердження цьому не надає, а доказами поданими відповідачем зазначені доводи спростовані.

Так, в судовому засіданні відповідач підтвердив, що в лютому 2015 року припинив підприємницьку діяльність. Після цього одноразово вирішив розпродати залишки продукції, за що був притягнутий до адмінвідповідальності. В подальшому таких дій не вчиняв. Підтвердження факту регулярного зайняття підприємницькою діяльністю матеріали справи не містять, а відтак дані доводи суд відхиляє.

Крім того, на обґрунтування необхідності саме такого розміру аліментів позивачем не наведено. Доводи, наведені позивачкою у судовому засіданні про те, що діти потребують додаткових витрат, пов'язаних з купівлею одягу, канцелярського приладдя, тощо не стосуються даного спору, оскільки у відповідності до сімейного законодавства зазначені витрати є додатковими витратами на утримання дитини, що не є предметом розгляду у даній справі.

Даючи оцінку доводам відповідача про те, він на даний час не має змоги сплачувати аліменти більше ніж ті, що вже визначені судом у розмірі по 500 грн. на кожну дитину через те, що немає роботи та вимушений доглядати непрацездатних батьків, суд виходить з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, а інше сторонами не зазначалося, що відповідач є особою працездатного віку, працездатним, інших утриманців, крім спільних з відповідачкою дітей не має.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у законному порядку призначений опікуном своїх батьків та те, що його батьки за станом здоров'я потребують постійного стороннього догляду, що в свою чергу позбавило б можливості відповідача влаштуватися на роботу чи в інший спосіб отримувати доходи.

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що у позивачки покращилося матеріальне становище, оскільки рішенням Виноградівського районного суду івід 27.04.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя позовні вимоги задоволено частково, визнано, що будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу, розташованого за адресою АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_4 права забудовника на 1/2 частину не зданого в експлуатацію гаража, розташованого за адресою АДРЕСА_1, з огляду на те, що вказана справа стосувалася поділу майна подружжя і таке майно визнано спільною сумісною власністю подружжя і розподілено фактично порівну між сторонами.

Доводи позову про те, що на даний час значно зросли ціни на продукти харчування та товари першої необхідності, а відтак аліментів у розмірі 500 грн. на кожну дитину не вистачає для нормального розвитку дитини, суд визнає такими, що заслуговують на увагу. Крім того суд зауважує, що 500 грн. на даний час є меншим від половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Разом з тим, оцінивши надані та досліджені докази у їх сукупності, доводи сторін, беручи до уваги встановлені у справі обставини, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. Керуючись принципами законності, справедливості та розумності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 800 гривень щомісячно, починаючи із дати подачі позову до досягнення дітьми повноліття.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

З огляду на зазначене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Разом з тим відповідач заявив про наявність зі свого боку судових витрат на надання правової допомоги у розмірі 3000 грн.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", за винятком випадку застосування правил міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, та яким передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом.

Види судових витрат визначені в ст. 79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим Кодексом (ст. ст. 88, 89 ЦПК України).

На підтвердження понесення судових витрат відповідач долучив квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 28.04.2016 року про сплату 3000 грн. (а.с.87). акт приймання - передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 28.04.2016 року (а.с.88) та договір від 28.04.2016 року про надання правової допомоги, укладений між відповідачем та адвокатом ОСОБА_3 (а.с.40).

Разом з тим, на думку суду, клопотання відповідача про присудження з позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В порушення зазначених норм відповідачем не надано погодинного розрахунку витрат на надання правової допомоги, що у свою чергу унеможливлює задоволення вказаного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 212-215, 367 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання дітей - сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді твердої грошової суми в розмірі по 800 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви - 21.03.2016 року і до досягнення дітьми повнолітття.

Допустити негайне виконання рішення в частині одномісячного стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк