РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Бабенко С.С.,

за участю секретаря Панасенко Г.Ю.,

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми завдатку та витрат на ремонт жилої будівлі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в липні 2014 року між нею та відповідачем склалася усна домовленість, згідно якої вона покупає у відповідача жилий будинок, який розташований за адресою : Донецька область, м. Дзержинськ, с. Щербинівка, вул. Партизанська, 47 за 12000 грн. Вони досягли згоди за усіма істотними умовами договору.

На підтвердження цієї домовленості 25.07.2014 року вона передала відповідачу в якості завдатку за договором купівлі-продажу жилого будинку грошові кошти в розмірі 6000 грн.

Після цього, відповідач передав їй ключ від будинку і документи, вона заселилася у вказаний будинок, перевезла в нього всі свої особисті речі.

У зв'язку зі своєї юридичною неграмотністю, вона вважала, що будинок їй вже належить на праві власності. Вона, проживаючи в будинку, почала ремонт, згідно доданих документів вона витратила на будівельні матеріали 2062 грн., за проведені роботи сплатила 2600 грн. Будинок став придатним для проживання, вартість його значно збільшилася.

За усною домовленістю при отриманні пенсії у березні-квітні 2015 року вона повинна була передати відповідачу залишок грошей в розмірі 6000 грн., після чого відповідач зобов'язався оформити письмово угоду купівлі-продажу з наступною реєстрацією в установленому законом порядку.

10.04.2015 року вона, отримавши пенсію, в присутності свідків спробувала передати відповідачу цю суму коштів.

ОСОБА_5 відмовився приймати гроші, забрав у неї всі документи на будинок, відмовився письмово оформити договір купівлі-продажу.

На її вимогу повернути їй завдаток в сумі 6000 грн. і витрати, пов'язані з проведеним нею ремонтом, відповідач відмовився, але дозволив їй проживати у вказаному будинку до вересня 2015 року. За цей час вона неодноразово пропонувала відповідачу сплатити йому залишок грошей за будинок, або повернути їй завдаток і витрати на ремонт, але він відмовлявся.

Вважає, що таким чином відповідач відмовився від виконання обумовленого договору купівлі-продажу жилого будинку за який був внесений завдаток.

Просить стягнути з відповідача завдаток в розмірі 12000 грн., а також понесені витрати на ремонт в сумі 4662,00 грн., понесені судові витрати у зв'язку з оплатою судового збору у розмірі 487,20 грн.

В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позову. Позивачка зазначила, її знайома ОСОБА_6 сказала їй, що по вул. Партизанська, 47 в с. Щербинівка є будинок на продаж. Вона приїхала, подивилася цей будинок, а у липні 2014 року вона домовилася з відповідачем про продаж цього будинку за 12000 грн., 6000 грн. вона одразу йому віддала як завдаток. У серпні 2014 року вона перестала працювати, пенсію вона не отримувала. В будинку необхідно було зробити ремонт криши, зробити трубу. ОСОБА_5 дав свого будівника, але він дуже дорого брав за свою роботу. Тоді вона звернулася до сусідів щодо ремонту будинку, прізвища їх вона не знає, оскільки вони їй сказали, що за свої послуги беруть недорого. В будинку вона замінила металеві коньки, вставило скло у вікні в коридорі, купувала цвяхи на 46 грн., розетки, клей всього на 135 грн., шпалери, сажотруски на 308 грн., коньки на 1363 грн. Вона оплатила за роботу ОСОБА_7, яка допомагала їй ремонтувати стелю, відкоси, всього заплатила їй 200 грн. Сусідам, які їй робили ремонт, вона заплатила 1000 грн. Вона вважала, що відповідач продав їй будинок. Пенсію вона оформила у грудні 2014 року, а виплатили їй пенсію лише в квітні 2015 року. Як отримала пенсію, вона одразу звернулася до відповідача, але він відмовився отримувати від неї залишок грошей за будинок. Представник позивача зазначив, що у зв'язку з тим, що угода не сталася за виною відповідача, тому просять повернути позивачці завдаток в подвійному розмірі, а саме 12000 грн. Позивачка додала, що до ОСОБА_5 не зверталася щодо оформлення будинку у нотаріуса.

Відповідач та його представник в суді проти позову заперечували, відповідач зазначив, що про продаж будинку домовлялися до грудня 2014 року, 6000 грн. він отримав у липні 2014 року від позивачки, залишок у розмірі 6000 грн. позивачка повинна була сплатити у грудні 2014 року. ОСОБА_3 не зверталася до нього з проханням оформити угоду нотаріально, не зверталася до нього щодо ремонту будинку, сам він не просив робити ремонт у цьому будинку.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною другою даної норми зазначено, що у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з розписки, доданої до матеріалів справи, ОСОБА_5 отримав завдаток за «хату» по вулиці Партизанська № 47 у ОСОБА_3 в сумі 6000 грн. 25.07.2014 року. (а.с. 9).

Судом встановлено, що сторони не домовилися про ціну договору, строки його виконання, вказані умови оспорюются ними в суді, тобто фактично не домовилися щодо усіх істотних умов договору, а тому такий договір є нікчемним.

Згідно ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Належних доказів в розумінні ст. 218 ЦК України в суді не здобуто.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недійсність (нікчемність) договору купівлі-продажу житлового будинку, і, відповідно, застосування до нього наслідків недійсного (нікчемного) правочину.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Факт отримання ОСОБА_5 коштів в розмірі 6000 грн. від ОСОБА_3 сторонами не заперечується.

Таким чином, у зв'язку недійсністю (нікчемністю) договору купівлі-продажу житлового будинку, ОСОБА_5 зобов'язаний повернути ОСОБА_3 6000 грн.

Що стосується вимог позивачки щодо стягнення на її користь з відповідача подвійного розміру завдатку в розмірі 12000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ч.І ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Положення законодавства про залишення завдатку особі яка його отримала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовуються лише у випадку, коли між сторонами був укладений договір, але він не виконується з вини будь-якої із сторін. У випадку коли сторони лише домовилися укласти договір в подальшому, але належним чином його не оформили, грошові кошти сплачені в рахунок виконання договору повинні бути визнані авансом та повернені в тому ж розмірі, в якому вони були передані.

Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. Сама по собі ст. 570 ЦК України, не встановлює правових підстав стягнення будь-якого авансового платежу.

Розписка про отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_3 6000 грн. є недійсним (нікчемним) правочином, тому питання що є 6000 грн. за розпискою: авансом чи завдатком, судом в даному випадку не вирішується, оскільки вважає за необхідне застосувати в даному випадку наслідки недійсного правочину, про що судом зазначено раніше.

Що стосується вимог позивачки про стягнення на її користь понесених нею витрат на ремонт в сумі 4662 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

В суді не здобуто доказів вини однієї з сторін щодо вчинення недійсного правочину.

З огляду на викладене, ці вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6000 (шість тисяч) грн.., витрати пов'язані з оплатою судового збору 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя