Справа № 447/532/15 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/1538/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Тропак О.В.,

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про відібрання та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Зазначала, що з 2009 року проживала з відповідачем однією сім'єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дочка ОСОБА_9. За час їх спільного проживання ОСОБА_8 ніде не працював, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, ображав її і погрожував фізичною розправою, а 02.04.2015 року вигнав її із свого будинку. Вказувала, що відповідач дочку залишив у себе вдома, не дозволяє їм бачитись та спілкуватись. Вважає відповідача неврівноваженим та таким, що не цікавиться інтересами дитини, не забезпечує її матеріально, не може надати належного батьківського виховання, відтак малолітню дитину ОСОБА_10 слід відібрати у ОСОБА_8 та визначити її місце проживання з матір'ю.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Ухвалено про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю у АДРЕСА_1

Рішення оскаржив ОСОБА_8 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам справи, суд порушив норми процесуального права. Зокрема вказує на те, що взяті судом докази на підтримання позову є безпідставними, голослівними і необ'єктивними. Натомість подані ним докази суд відхилив безпідставно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_8 і його представника ОСОБА_3, а також представника третьої особи - сільського голову ОСОБА_7 на підтримання скарги, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5 та представника органу опіки і піклування ОСОБА_6 - на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить підстави для її задоволення з таких мотивів.

Встановлено, що з 2009 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за місцем реєстрації ОСОБА_8 на АДРЕСА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дочка ОСОБА_9. 02.04.2015 року ОСОБА_4 залишила фактичне місце проживання у с. Добряни і вибула до зареєстрованого місця проживання на АДРЕСА_1. Малолітня ОСОБА_10 залишилася проживати разом із батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК).

Розв'язуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив із того, що соціально - побутові умови для належного розвитку та виховання малолітньої дитини за місцем проживання кожного із батьків є задовільними і практично рівнозначними.

Разом із цим місцевий суд вважав, що в інтересах дитини буде проживання разом із матір'ю за місцем її реєстрації у смт Запитів Км'янка-Бузького району Львівської області.

Ухвалюючи такий висновок, суд, окрім норм національного законодавства, виходив із ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Однак, застосовані норми матеріального права не узгоджуються із висновком суду першої інстанції, який той зробив на неправильно встановлених фактичних обставинах справи. Колегія суддів вважає, що саме дальше проживання малолітньої ОСОБА_10 у батька буде служити її інтересам, а мати, належним чином здійснюючи свої права та обов'язки, зокрема передбачені ст.ст. 155. 157 СК України, сприятимуть цьому.

Так, задовольнивши позов, суд першої інстанції вважав обґрунтованими пояснення ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, ображав її і погрожував фізичною розправою, а 02.04.2015 року вигнав її із свого будинку. Крім цього вважав встановленим, що відповідач є неврівноваженим та таким, що не цікавиться інтересами дитини, не забезпечує її матеріально, не може надати належного батьківського виховання, а залишивши дочку у себе, ОСОБА_8 не дозволяв позивачці бачитись та спілкуватись з нею.

Проте, ці пояснення позивачки не підтверджені жодним належним доказом, до того ж, деякі з них спростовані самою ОСОБА_4

Так, ОСОБА_8 працевлаштований, матеріально забезпечує сім'ю і дитину. Для дитини створені належні умови проживання, виховання і розвитку. У сім'ї, де крім них проживають баба і тітка малолітньої ОСОБА_10, панує обстановка любові і поваги до дитини. Негативних характеристик на сім'ю ОСОБА_2, окрім голослівних тверджень позивачки і її сестри - ОСОБА_11, матеріали справи не містять. До кримінальної чи адміністративної відповідальності жоден із них не притягалися. Посилання на заяви ОСОБА_4 до правоохоронних органів у 2013 та 2015 роках, які суд взяв до уваги, не характеризують ОСОБА_8 як антисоціальну особу, негативного батька, оскільки вони були подані ОСОБА_4 двічі і саме з приводу місця проживання дитини.

Ці висновки підтверджені також показаннями ОСОБА_12 - матері ОСОБА_8, і його сестри - ОСОБА_13, які засвідчили, що батько завжди наполягав на проживанні дитини разом із ним, він її любить, дбає про її належне виховання і здоров'я. Вони, як члени сім'ї, всіляко цьому сприяють. Мати склала заповіт на усе майно на користь ОСОБА_8

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини від 17.04.20015 року, затверджений розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області №116 від 28.04.2015 року, про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_10 з матір'ю - ОСОБА_4 (а.с. 17).

Оцінюючи цей висновок, а також висновок цієї ж районної адміністрації від 05.05.2015 року (а.с. 18) колегія суддів виходить із того, що ці акти є необ'єктивними і односторонніми, оскільки вони складалися лише на підставі заяви і пояснень ОСОБА_4 без аналізу умов проживання дитини з батьком, їх ставлення один до одного, бажання і можливостей батька виховувати дитину.

Вважаючи позов безпідставним, колегія суддів бере до уваги і той факт, що малолітня ОСОБА_10 з народження проживає в сім'ї ОСОБА_8, відвідує заняття з підготовки до школи, має усталений соціальних зв'язок як з родиною ОСОБА_8, так і з навколишнім середовищем. Натомість, як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_10 жодного разу не була в сім'ї ОСОБА_4, безпосередньо не знайомі члени її родини, вона з ними не проживала.

Не заперечуючи думку суду першої інстанції про позитивне ставлення матері до дитини, відсутні будь-які докази нормальної адаптації малолітньої дитини у іншому, відмінному від нинішнього, соціальному середовищі.

Разом із цим, факт визначення місця проживання дитини із батьком, не заперечує прав матері на відвідування, спілкування і виховання дитини. До того ж, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснювала, що вона не мала жодних перешкод зі сторони ОСОБА_8 для спілкування з дитиною. Під час святкування дня народження ОСОБА_10, ініційованого ОСОБА_4 і проведеного у с. Добряни, дочка була доглянутою, веселою, щасливою, легко з нею спілкувалася.

За ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що позов ОСОБА_4 є безпідставним і тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у його задоволенні.

Керуючись п. 2 ч. 1ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 про відібрання і визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю у АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: