Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/861/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15.06.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого - судді Бак М.Д., секретар судового засідання - Дорда Д.В., Лемак А.М., з участю представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом Виноградівської кредитної спілки "Едельвейс" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Виноградівська кредитна спілка "Едельвейс" пред"явила в суд позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу в сумі 5769,84 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.01.2015 року з відповідачем ОСОБА_2, яка є членом кредитної спілки, було укладено кредитний договір № 14-15, відповідно до якого відповідачеві надано кредит у розмірі 4900 гривень строком на 13 фактичних місяців під 48 відсотків річних. Відповідач ОСОБА_2 отримала відповідну суму згідно видаткового касового ордера № 152 від 23.01.2015 року.

Відповідно до договору про солідарну відповідальність від 23.01.2015 року відповідач ОСОБА_3 зобов"язалася сплатити борг у випадку невиконання кредитного договору відповідачем ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 сплатила борг в сумі 1502 грн., з яких 917,00 грн. - основний борг та 585,00 грн. - відсотки за користування кредитом. На час подання позову її борг складає 5769,84 грн., з яких 3983,00 грн. - основний борг та 1786,84 - відсотки. На неодноразові нагадування погасити заборгованість відповідачі не реагували.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі, будучи в порядку ст.74 ЦПК України повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та розписками (а.с. 28, 32, 34), в судове засідання не з"явилися. Судові повістки, які направлялися відповідачам на адресу місця проживання, зареєстровану у встановленому порядку, на 03.06.2016 року на 09.00 год., повернулися з причин згідно запису кур"єра на розписці відсутності відповідача ОСОБА_2 за місцем проживання (а.с. 41), та відповідачеві ОСОБА_3 - закінчення терміну зберігання (а.с. 39, 40). Згідно положень абз. 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судове повідомлення вручене відповідачам належним чином. Про причини неявки відповідачі не повідомили, клопотання про відкладення чи про розгляд справи у їх відсутності не поступали, відтак на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи та ухвалення рішення за відсутності відповідачів у заочному порядку, представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до таких висновків.

Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що 23 січня 2015 року між кредитною спілкою "Едельвейс" - позивачем у справі та ОСОБА_2 - відповідачем було укладено кредитний договір № 14-15, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 4900 гривень строком на 13 фактичних місяців від дати отримання кредиту під 48 відсотків річних, що підтверджується копією кредитного договору та видатковим касовим ордером від 23.01.2015 року (а.с. 4-6, 8).

За умовами кредитного договору (п. 2.3) позичальник зобов"язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 договору.

Згідно п. 3.1 кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 48 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У п. 3.6 кредитного договору передбачено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно Графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п. 2.1 договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем.

У відповідності до п.п. 10.1, 10.3 кредитного договору строк його дії становить 13 місяців та після закінчення цього строку його дія припиняється. Відповідно до п. 10.4 кредитного договору закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (відповідно до ст. 631 ЦК України).

Станом на час звернення позивача з позовом до суду - 11.04.2016 року (а.с. 2) дія кредитного договору припинилася.

Відповідач ОСОБА_2 допускала порушення умов договору, зокрема, не виконувала взяті на себе зобов"язання належним чином, своєчасно, в результаті чого утворилася заборгованість у сумі 5769,84 грн., з яких 3983,00 грн. - основний борг та 1786,84 грн. - відсотки за користування кредитними коштами, що стверджується розрахунком заборгованості відповідача ОСОБА_2 за вих. № 156/16 від 05.04.2016 р. (а.с. 10), іншими письмовими доказами.

Суд констатує, що правовідносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 врегульовані нормами діючого Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов"язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 існували договірні відносини. За умовами укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 кредитного договору та згідно ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідач ОСОБА_2 допустила порушення зобов"язань за договором, в результаті чого виникла заборгованість. Такими діями відповідача ОСОБА_2 порушено право позивача, тому позивач має право на захист свого порушеного права обраним ним способом захисту - шляхом стягнення з відповідача суми боргу.

В обгрунтування позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 позивач у позовній заяві вказав на те, що згідно договору про солідарну відповідальність від 23.01.2015 року відповідач ОСОБА_3 зобов"язалася сплатити борг у випадку невиконання вищеназваного кредитного договору. На підтвердження цієї обставини позивачем надано суду документ під назвою "Договір про солідарну відповідальність" № 16-15 від 23.01.2015 року (а.с. 7). У даному документі вказано, що ОСОБА_3 бере на себе солідарну відповідальність перед Виноградівською районною кредитною спілкою "Едельвейс" в тім, що у випадку невиконання своїх зобов"язань ОСОБА_4 по кредиту, отриманому в сумі 4900,00 грн., буде по вимозі Виноградівської районної кредитної спілки "Едельвейс" сплачувати платежі, пов"язані з кредитом та нараховані відсотки в строки та розмірах, встановлених зобов"язанням позичальника. Документ підписано ОСОБА_3, зобов"язання посвідчено головою Виноградівської районної кредитної спілки "Едельвейс".

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз описаного вище документу свідчить про те, що він не є домовленістю двох чи більше сторін з приводу встановлення цивільного обов"язку, в тому числі, солідарного обов"язку відповідача ОСОБА_3 (разом з відповідачем ОСОБА_2В.) перед позивачем, оскільки цей документ є одностороннім зобов"язанням відповідача ОСОБА_3

Таким чином, договірні умови чи передбачені законом щодо солідарного обов"язку відповідачів відсутні. Відтак, немає підстав для задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_3

За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності та взаємозв"язку, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позов підставний, обгрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Питання розподілу судових витрат є однією із складових рішення суду та вирішення цих питань регламентує ст. 88 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, норма закону щодо необхідності документального підтвердження судових витрат має категоричний характер, тобто, розмір судових витрат підлягає доказуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.

Позивачем при зверненні до суду понесено витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. згідно платіжного доручення № 70 від 06.04.2016 року (а.с. 1). Дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача.

Крім того, до позовної заяви додано акт виконаних робіт від 05.04.2016 року (а.с. 18), складений позивачем та представником щодо надання адвокатських послуг на суму 664 грн. та квитанцію № 25 від 05.04.2016 року на згадану суму (а.с. 19), яку видано позивачеві представником - адвокатом ОСОБА_1

У звязку з тим, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, а до позовної заяви не додано належні докази на підтвердження витрат на правову допомогу, зокрема, договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат, фінансовий документ про їх сплату, витрати на правову допомогу стягненню з відповідача ОСОБА_2 не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Виноградівської кредитної спілки "Едельвейс" борг в сумі 5769,84 гривень (п"ять тисяч сімсот шістдесят дев"ять гривень вісімдесят чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Виноградівської кредитної спілки "Едельвейс" 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) витрат по оплаті судового збору.

У решті у задоволенні позову відмовити.

Відповідачами може бути подано до Виноградівського районного суду заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлено 21.06.2016 року.

ГоловуючийОСОБА_5