Справа № 372/413/16-ц
№2-462/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 квітня 2016 року Обухівський районний суд

Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до відповідача про стягнення з нього 15000 грн. боргу та понесені судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що 20.07.2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 20000 грн., які зобовязувався повернути до 01.11.2015 року, про що була складена розписка. Станом на 14.11.2015 року відповідачем не було здійснено жодної оплати з повернення позики, тому позивач звернувся до нього з вимогою від 19.11.2015 року про повернення позики в повному обсязі, яка мала бути повернула протягом пяти днів від дати предявлення даної вимоги. В листопаді 2015 року відповідачем було частково повернуто позику, а саме в сумі 5000 грн., але решта позики, в розмірі 15000 грн. станом на день подачі позовної заяви до суду повернула не була, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з»явився на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 20000 грн. На підтвердження укладення між сторонами договору позики відповідачем було представлено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у сумі 20000 грн.

Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України)

Виходячи з положень ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Нормою ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України покладено на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У розписці про отримання грошових коштів від 20.07.2015 року встановлено кінцевий термін повернення суми позики 01.11.2015 року. У цей термін позичальник отримані в позику грошові кошти не повернув ухилившись від виконання зобов'язань, взятих на себе за договором позики від 20.07.2015 року. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви в листопаді 2015 року відповідачем було частково повернуто позику, а саме в сумі 5000 грн., але решта позики, в розмірі 15000 грн. станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідачем повернуто не було.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача борг за договором позики від 20.07.2015 року у сумі 15000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224, 292,294 ЦПК України, ст.ст. 525, 526,1046,1047, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 борг в сумі 15000 грн. та судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп., а всього стягнути 15551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача або представника, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя :