АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі ПАТ «ВіЕйБі Банк») про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и л а :

у січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк», в якому просив зобов'язати останнього видати готівкою через касу належні йому кошти за договором банківського строкового вкладу в розмірі 3 242 доларів США та нарахованих відсотків 329 доларів США за ставкою 9 % річних від суми вкладу.

В обґрунтування позову зазначав, що 29.10.2013 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір № 671398/2013 банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» «Північний» в розмірі 3 242 доларів США, зі сплатою 9 % річних строком на тринадцять місяців з терміном повернення вкладу 29.11.2014 року. Проте, умови договору банк не виконує, на його неодноразові вимоги кошти не повертає, відсотки не сплачує, ігнорує будь-які його звернення.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Справа № 753/2273/16 Апеляційне провадження № 22-ц-796/6121/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом було порушено норми ст. 41 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, суд не врахував, що рішення про відкликання банківської ліцензії прийнято 20.03.2015 року, а рішення по даній справі вперше ухвалено 16.02.2015 року. Крім того, йому не було надано матеріали справи для ознайомлення та невчасно виготовлено повний текст рішення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу № 671398/2013 банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» «Північний» в розмірі 3 242 доларів США, зі сплатою 9 % річних строком на тринадцять місяців з терміном повернення вкладу 29.11.2014 року.

15.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся з письмовими заявами на ім'я ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення коштів строкового банківського вкладу та нарахованих відсотків річних, однак вказані кошти йому не були повернуті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлена вимога без врахування процедури повернення вкладу у разі ліквідації банку, яка встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в кому вкладником є фізична особа, публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі кладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Разом з тим, згідно із ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується фондом.

З 24.11.2014 року у банку почала діяти тимчасова адміністрація, натомість із заявами про повернення вкладів ОСОБА_1 звернувся 15.12.2014 року, тобто під час дії тимчасової адміністрації.

Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення їх вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно із ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що перше заочне рішення у даній справі ухвалене до прийняття постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» не заслуговують на увагу, оскільки заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2015 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 10.06.2015 року, якою це рішення залишене без змін скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року. Крім того, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.11.2014 року у ПАТ «ВіЕйБі Банк» було призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а рішенням від 17.02.2015 року було продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» до 20.03.2015 року. Тобто на час звернення позивача до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою про повернення вкладу у ПАТ «ВіЕйБі Банк» уже була введене Тимчасова адміністрація.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2001 цс 15.

Відтак висновки суду першої інстанції про те, що повернення вкладу та відсотків за користування вкладом відбувається у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішенням порушує право власності позивача на вклад колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд відмовив у позові не у зв'язку з відсутністю у позивача права на отримання вкладу та відсотків нарахованих на цей вклад, а у зв`язку з тим, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлений порядок повернення цих коштів та цей Закон є спеціальною нормою права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а позивач не дотримався порядку, встановленого цим Законом.

Крім того, представник позивача при розгляді справи у апеляційній інстанції повідомив, що позивач отримав у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суму вкладу, проте вважає неї недостатньою. При цьому ні представник позивача, ні позивач не вказують коли було повернуто вклад Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та розмір повернутого вкладу. У разі виникнення спору між позивачем та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб щодо неправильності виплати чи інших порушень, допущених Фондом при здійсненні виплати позивач не позбавлений права на захист порушеного права.

Разом з тим, виходячи із позовних вимог, які заявлені у даній справі висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про ненадання матеріалів справи для ознайомлення та порушення строків виготовлення повного тексту рішення не є підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді