Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 484/4168/15-ц
Провадження № 2/484/64/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016р. . Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шилакіна Л.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про усунення перешкод у користуванні грошовими коштами

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) про усунення перешкод у користування власністю грошовими коштами, шляхом зняття обмежень на видаткові операції по рахунках №502720 та № 849030, вказуючи, що він є клієнтом Банка та на його імя відкриті вказані рахунки, які він використовує для отримання стипендії, здійснення грошових переказів, розрахунків. В липні 2015р. він виявив, що вказані рахунки заблоковані. Банк повідомив його, що рахунки заблоковані через те, що його запідозрили у вчиненні шахрайських дій, отже проходить службове розслідування, строк проведення якого 30 днів. Однак, на момент звернення до суду рахунки залишаються заблоковані.

Крім того, він навчається в Первомайському коледжі Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова та отримує стипендію, яка зараховується на рахунок №849030, отже заблокувавши рахунок відповідач позбавив його засобів до існування. Крім того, він є співзасновником громадського обєднання «Молодіжна громадська організація «КУРС», отже висловивши йому підозру в шахрайстві, відповідач завдав шкоди його репутації. Вважає, що діями Банку йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 3000грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення, вказуючи, що дії Банка з приводу заблокування рахунків позивача відповідали закону, оскільки у Банка виникли підозри в одержанні на картку позивача коштів, що одержані злочинним шляхом. Так 05.05.2015р. на карту 998199 ОСОБА_1Ю, була спроба зарахування з картки 926285 грошових коштів в сумі 15000грн. Крім того, 29.01.2016р. Банком було запропоновано позивачу зняти грошові кошти, однак позивач відмовився.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

За правилами ч.1 ст.60 ЦП України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст..61 цього Кодекс , які не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та на його імя відкриті карткові рахунки №502720, на якому перебувають кошти в сумі 75,77грн., та № 849030 (студентська карта для виплат), на якому перебувають кошти в сумі 4179,26грн. Влітку 2015 року банк припинив видачу коштів з рахунку, заблокувавши рахунок.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» субєкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобовязаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, повязаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) субєктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки субєкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до пяти робочих днів, про що зобовязаний негайно повідомити субєкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до Банку щодо надання інформації про причини блокування відкритих на його ім'я карткових рахунків, і в отриманих ним відповідях йдеться про необхідність зачекати у зв'язку із проведенням перевірки. Жодної іншої інформації зазначені відповіді не містять.

Частиною 6 статті 17 вищезазначеного Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) субєктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - пятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

З урахуванням наведеного суд вважає, що дії відповідача, який обмежує права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, є неправомірними.

Заперечуючи проти позову представник ПАТ КБ «ПриватБанк» послався на те, що зупинення проведенні фінансових операцій позивачем було викликано через те, що у Банка виникли підозри в одержання на картку позивача коштів, що одержані злочинним шляхом.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази здійснення позивачем незаконної фінансової операції.

В судовому засіданні представник Банку також не надав жодних доказів на спростування позовних вимог позивача та на підтвердження правомірності блокування Банком його фінансово-платіжних операцій з коштами, що перебувають на рахунку.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної, (немайнової) шкоди, (зі змінами та доповненнями), суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Враховуючи, що право на відшкодування моральної шкоди не передбачено спеціальним законодавством, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зняти обмеження на видаткові операції з рахунків №502720 та № 849030, які відкриті на ім'я ОСОБА_1.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: