Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/708/16-ц

номер провадження 2/695/593/16

06 травня 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Таратіна В.О.

при секретарі Курченко В.М.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» до ОСОБА_3, Дочірнє підприємство «Агрофірма «Іскра» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИВ

СТОВ «Прогрес» звернулось у суд з позовом до ОСОБА_3, ДП «Агрофірма «Іскра» про визнання договору оренди земельної ділянки к.№ :04:001:0044 від 18.02.2015 р. та договору оренди земельної ділянки к.№ :04:001:0052 від 18.02.2015 р., укладених між ОСОБА_3 та ДП «Агрофірма «Іскра» недійсними, стягнення судових витрат.

Позов мотивований тим, що 23 квітня 2009р. між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі відповідно до умов якого, ОСОБА_3 передав Позивачу в строкове платне користування дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,5452га, які знаходяться в районі с. Скориківка, Золотоніського району Черкаської області.

Пунктом 8 Договору від 23.04.2009 визначено, що він укладений терміном до 31.12.2014р. та після цього, Позивач має переважне право на поновлення його на новий строк.

Однак 18.02.2015 між ОСОБА_3 та ДП «Агрофірма «Іскра» були укладені договори оренди спірних земельних ділянок.

Спір щодо переважного права Позивача на продовження строку дії Договору від 23.04.2009 та відповідно поновлення строку дії договору розглядався Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що Позивач мав переважне право на продовження дії Договору від 23.04.2009 та скористався ним у встановленому законом порядку. В звязку з чим, рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 695/852/15-ц від 07.12.2015 позовні вимоги Позивача були задоволені повністю, договір оренди від 23.04.2009 визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що були ним передбачені. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Позивач вважає, що спірні договори від 18.02.2015 р. порушують права Позивача оскільки укладені всупереч переважного права Позивача на продовження дії Договору від 23.04.2009, у звязку з чим мають бути визнані судом недійсними в силу ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову з тих причин, що Позивач спотворює зміст ст. 16 Закону України «Про оренду землі». Зокрема ч.1 ст.16 Закону визначено, що особа, яка за договором оренди землі є орендарем, має право орендувати земельну ділянку з конкретним цільовим призначенням. ОСОБА_3 була подана касаційна скарга на рішення Золотоніського міськрайонного суду від 07.12.2015 р. та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 28.01.2016 р.

Представник відповідача ДП «Агрофірма «Іскра» в судове засідання не зявився повторно з невідомих причин, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, але направив до суду заперечення в якому проти позову заперечував з тих підстав, що вимоги позивача є незаконними, а обставини викладені Позивачем у позовній заяві не підтверджені доказами.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вищезазначених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення відмову в їх задоволенні.

Позивачем не надано жодного доказу порушення його прав ДП «Агрофірма «Іскра». ДП «Агрофірма «Іскра» уклало договір оренди землі із ОСОБА_3 в пункті 26 якого зазначено, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження/обтяження та інші права третіх осіб. Тобто ДП «Агрофірма «Іскра» не було відомо про те що СТОВ «Прогрес» має намір поновити договір оренди землі із ОСОБА_3

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті дійсно передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зокрема частинами 1-3,5,6 передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пункт шостий стосується вчинення правочинів батьками (усиновлювачами).

Пунктом 4 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пунктом 7 вказаної постанови визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь яких доказів недійсності оспорюваних правочинів, а саме договору оренди земельної ділянки к.№ :04:001:0044 від 18.02.2015 р. та договору оренди земельної ділянки к.№ :04:001:0052 від 18.02.2015 р., укладених між ОСОБА_3 та ДП «Агрофірма «Іскра», з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, позивачем не надано.

Відповідно до матеріалів справи ДП «Агрофірма «Іскра» уклало договір оренди землі із ОСОБА_3 Пунктом 26 якого договору зазначено, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження/обтяження та інші права третіх осіб. Тобто ДП «Агрофірма «Іскра» не було відомо про те що СТОВ «Прогрес» має намір поновити договір оренди землі із ОСОБА_3

Крім того оспорювані договори вчинені 18.02.2015 р., а рішення суду щодо переважного права СТОВ «Прогрес» на продовження строку дії Договору від 23.04.2009 та відповідно поновлення строку дії договору набрало законної сили 28.01.2016 р. тобто з часу винесення Ухвали Апеляційним судом Черкаської області від 28.01.2016 р у тому спорі.

За вказаних обставин вимоги позивача не підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.ст. 88-89 ЦПК України, за відмови у задоволенні позову, суд відмовляє позивачам у стягненні з відповідачів судових витрат.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В. О. Таратін