Справа № 2-3786/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Ящук К.

за участю позивача -відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

представників позивача-відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача-позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4

представника третьої особи Процик І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи - Львівська міська рада, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради та обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання права спільної часткової власності,

встановив:

ОСОБА_1 і ОСОБА_6 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_7, в якому, уточнивши позовні вимоги, просять визнати за ними право власності на приміщення будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року, а саме: на житлову кімнату 2-1, площею 23,5 кв.м; житлову кімнату 2-2, площею 14,5 кв.м; кухню 2-3, площею 9,1 кв.м; ванну кімнату 2-4, площею 4,8 кв.м; тамбур під літерою 5, площею 3,4 кв.м., всього за квартирою №2 - 55,3 кв.м., а також право власності на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року, - на гараж, позначений літ. «В», площею 27,4 кв.м. і майстерню під літ. «Д», площею 27,4 кв.м. Також просять визнати за ОСОБА_7 право власності на приміщення будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року: кухню 1-1, площею 15,5 кв.м; житлову кімнату 1-2, площею 20,5 кв.м; тамбур 1, площею 2,6 кв.м., всього за квартирою №1 - 38,6 кв.м., і право власності на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року, - сарай під літ. «Б», площею 8,4 кв.м.; вбиральню під літ. «Г».

Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2006 року вони придбали у ОСОБА_8 1/2 частку вказаного будинку. Згідно договору будинок в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 58,5 кв. м. та двох кухонь. Загальна площа будинку 93,9 кв.м. До будинку також відносяться: дерев'яний сарай під літ. «Б», дерев'яна вбиральня під літ. «Г», металеві огорожі під цифрами «1», «3», дерев'яні огорожі під цифрами «2», «4», металева хвіртка під цифрою «5», металеві ворота під цифрою «6», бетонна відмостка під літ. «І», цегляний гараж під літ. «В», цегляна майстерня під літ. «Д-2». Інша частина спірного будинку належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2005 року. В 2008 році вони звернулися до суду з позовом про реальний розподіл будинковолодіння, однак під час судового розгляду справи дізналися, що такий спір уже розглядався судом між попередніми власниками будинку і є рішення, яке набрало законної сили. Так, рішенням Народного суду Залізничного району м.Львова від 07.06.1965 року розділено будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10. Згідно даного рішення за ОСОБА_9 закріплено кімнату площею 23,5 кв.м. та кухню 11,2 кв.м., приміщення І,ІІ площею 2,50 кв.м., а також веренду та погріб під кухню, а ОСОБА_10 виділено кімнату за №1-2, площею 20,80 кв.м., кухню під літ. І-І, площею 16,30 кв.м. Крім цього, закріплення окремих приміщень будинку за співвласниками в натурі підтверджується технічним паспортом на будинок, який вказує на поділ будинку на дві квартири з відповідними приміщеннями. Вони придбали частину будинковолодіння, яка належала ОСОБА_9 і до якої попередніми власниками було добудовано допоміжні приміщення. Вказані приміщення прийняті в експлуатацію відповідно до рішень виконавчого комітету Залізничної районної ради, тому просять визнати за ними право власності на такі. Також просять визнати за ними право власності на цегляний гараж, позначений літ. «В», площею 27,4 кв.м., і майстерню під літ. «Д», площею 27,4 кв.м., оскільки вказані об'єкти були збудовані за кошти попереднього власника ОСОБА_8 і саме він звертався з заявами про їх узаконення та прийняття в експлуатацію. Крім того, відповідач, як співвласник будинку подала нотаріально завірену заяву про те, що не претендує на вказані об'єкти.

ОСОБА_7 звернулася в суд із зустрічним позовом, в якому, просить визнати за сторонами право спільної часткової власності у розмірі по 1/2 частки на наступні приміщення та споруди, а саме: дерев'яний сарай під літ. «Б», дерев'яна вбиральня під літ. «Г», металеві огорожі під цифрами «1», «3», дерев'яні огорожі під цифрами «2», «4», металева хвіртка під цифрою «5», металеві ворота під цифрою «6», бетонна відмостка під літ. «І», цегляний гараж під літ. «В», цегляна майстерня під літ. «Д-2», що знаходяться на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2005 року являється власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідної частини приналежних до нього будівель і споруд. Позивачі володіють іншою частиною будинку у відповідності до договору купівлі-продажу від 07.11.2006 року. На прибудинковій території знаходяться зазначені вище нежитлові приміщення, які відносяться до спірного будинку, а відтак перебувають у спільній частковій власності. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 частки будинку та технічним паспортом на будинок від 16.10.2006 року.

В судовому засіданні позивач та представники позивача позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, проти зустрічного позову заперечили зазначивши, що ОСОБА_8 продав, а вони придбали 1/2 частку будинку на АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу. Попередніми власниками, в тому числі ОСОБА_11 і ОСОБА_8, було здійснено реконструкцію будинку та добудовано допоміжні приміщення, які узаконено. Так, згідно розпорядження виконавчого комітету Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 790 від 30.10.1996 року ОСОБА_11 дозволено експлуатувати самовільно прибудований тамбур розм. 4,07х2,50м, а згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації ЛМР від 25.01.2006 року саме ОСОБА_8 було надано дозвіл на експлуатацію самочинно побудованого гаражу «В-1» з надбудованими господарськими приміщеннями «Д2», тому вважають, що мають право на вказані приміщення і просять позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного - відмовити. Крім того, не заперечили щодо визнання права власності за відповідачкою на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року, а саме: на сарай під літ. «Б», площею 8,4 кв.м. та вбиральню під літ. «Г», оскільки фактично власниками таких є ОСОБА_7

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що у позивачів немає законних підстав просити визнання права власності на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на АДРЕСА_1, а саме: на гараж, позначений літ. «В», площею 27,4 кв.м., і майстерню під літ. «Д», площею 27,4 кв.м., оскільки всі об'єкти, які знаходяться на прибудинковій території відносяться до будинку, а відтак перебувають у спільній частковій власності, тому їхня вимога не грунтується на вимогах закону. Просить в первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник третьої особи - Львівської міської Ради у вирішенні спору покладається на розсуд суду, оскільки спір стосується власності сторін і спірне майно не має відношення до комунальної власності м.Львова, а добудовані і переплановані приміщення будинковолодіння на АДРЕСА_1 прийняті в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Треті особи - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради і обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, не забезпечили явку в судове засідання своїх представників, про причину неявки таких не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали адміністративної справи № 1309/10507/12 та інвентаризаційної справи на будинок на АДРЕСА_1, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.11.2006 року Кулиняком І.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 4820 (а.с.38), придбали у ОСОБА_8, якого при укладенні договору представляла згідно довіреності ОСОБА_13, 1/2 частку будинку АДРЕСА_1. Відповідно до цього договору будинок в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 58,5 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку 93,9 кв.м. До будинку відносяться: дерев'яний сарай, позначений на плані літерою «Б», дерев'яна вбиральня під літ. «Г», металеві огорожі, позначені на плані цифрами «1», «3», дерев'яні огорожі, позначені на плані цифрами «2», «4», металева хвіртка, позначена на плані цифрою «5», металеві ворота, позначені на плані цифрою «6», бетонна відмостка, позначена на плані літерою «І», цегляний гараж, позначений на плані літерою «В», цегляна майстерня, позначена на плані літерою «Д-2».

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 13.10.2005 року Бєлопольською І.Р., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 8477 (а.с. 39), ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_15 1/2 частину дерев'яного житлового будинку АДРЕСА_1, позначеного на плані літерою А-1, разом з відповідною частиною приналежних до нього будівель, що знаходиться на АДРЕСА_1. Будинок в цілому складається з трьох кімнат, житловою площею 58,5 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 93,9 кв.м. До будинку належить: дерев'яний сарай - Б, дерев'яна вбиральня - Г, огорожа (мет сітка) -1 і 3, огорожа (дерево) - 2 і 4, металева хвіртка - 5, металеві ворота - 6, відмостка (бетон) - І.

Кожна із сторін у справі на підставі названих договорів провела державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12955936 від 19.12.2006 року і № 8949243 від 15.11.2005 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16095600 від 28.09.2007 року (а.с. 11, 12; арк. 132, 157 інвентаризаційної справи).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів інвентаризаційної справи р. № 5183 вбачається, що первинна реєстрація права власності на будинковолодіння на АДРЕСА_1 була проведена Бюро технічної інвентаризації 21.12.1961 року за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.1961 року, посвідченого Кривошапко В.М., нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за №7500 (арк. 11, 13 інвентаризаційної справи).

22.03.1965 року Судовою колегією в цивільних справах Львівського обласного суду ухвалено рішення, яким вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, жилий будинок АДРЕСА_1 поділити між ними по половині (арк.21 інвентаризаційної справи).

07.06.1965 року Народний суд Залізничного району м.Львова, розглянувши справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про реальний розподіл будинку та присадибної ділянки ухвалив рішення, яким розділено будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а саме: виділено ОСОБА_9 кімнату 23,5 кв.м. та кухню 11,2 кв.м., приміщення ІІІ площею 2,50 кв.м., а також веренду та погріб під кухню, а ОСОБА_10 виділено кімнату за № 1-2 площею 20,80 кв.м., кухню під літ. І-І площею 16,30 кв.м., зобов'язано її зробити дверний пройом у двір з своєї половини, а двері між приміщеннями І-І в приміщення ІІ закрити. Зазначено, що присадибна ділянка розділена (а.с. 9, арк.20 інвентаризаційної справи).

02.02.1970 р. ідеальна половина домоволодіння АДРЕСА_1 міським бюро технічної інвентаризації зареєстрована за ОСОБА_10 а 24.06.1971 р. інша ідеальна половина за ОСОБА_9, підстава реєстрації - рішення Львівського обласного суду від 22.03.1965 р.(а.с. 22, 23 інвентаризаційної справи).

Також з даних інвентаризаційної справи встановлено, що в подальшому співвласниками частки ОСОБА_9 були: ОСОБА_17 і ОСОБА_18 по 1/4 частки кожний, на підставі договору дарування від 10.09.1971 р.; після смерті ОСОБА_18 свідоцтво про право на спадщину на 1/8 отримали ОСОБА_19 та на 1/8 - ОСОБА_20; після смерті ОСОБА_17 свідоцтво про право власності на 1/4 отримала ОСОБА_21 ОСОБА_20 та ОСОБА_21 свої частки будинку продали ОСОБА_11, згідно договору від 09.07.1991 р. Після смерті ОСОБА_19 його частку 1/8 будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину отримав його син ОСОБА_22, яку продав ОСОБА_11 згідно договору від 29.11.1991 р., а ОСОБА_11 04.09.1997 року подарував 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8, який 07.11.2006 року продав вказану частку ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку від 07.11.2006 року.

Інший співвласник будинковолодіння, ОСОБА_10 свою 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 подарувала ОСОБА_15, на підставі договору дарування, посвідченого 23.07.1996 року Юнко М.Т., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, яка 13.10.2005 року продала вказану частку ОСОБА_7, згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 13.10.2005 року.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 і ОСОБА_6 належить частина будинку, яка належала ОСОБА_9, а ОСОБА_7 - належна ОСОБА_10 частина будинку.

Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 16.10.2006 року (а.с. 3-8), за квартирою № 1 ОСОБА_7 закріплено такі приміщення: кухня 1-1, площею 15,5 кв.м; житлова кімната 1-2, площею 20,5 кв.м; тамбур 1, площею 2,6 кв.м. Всього за квартирою №1 - 38,6 кв.м. За квартирою № 2 ОСОБА_1 і ОСОБА_6 закріплено житлову кімнату 2-1, площею 23,5 кв.м; житлову кімнату 2-2, площею 14,5 кв.м; кухню 2-3 ,площею 9,1 кв.м; ванну кімнату 2-4, площею 4,8 кв.м; тамбур під літерою 5, площею 3,4 кв.м. Всього за квартирою №2 - 55,3 кв.м.

Зазначені зміни розміру площі, як вбачається з матеріалів справи та інвентаризаційної справи, відбулися щодо квартири № 2 після проведення попередніми власниками реконструкції. Добудовані та переплановані приміщення прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Так, згідно витягу з протоколу № 15 засідання міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації та розпорядження виконавчого комітету Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 790 від 30.10.1996 року ОСОБА_11, співвласнику будинку АДРЕСА_1 дозволено експлуатувати самовільно прибудований тамбур розм.4,07х2,50 м. (а.с. 13-15, 17).

Матеріалами інвентаризаційної справи підтверджується, що самочинне будівництво у будинковолодінні на АДРЕСА_1 відсутнє, технічний паспорт від 16.10.2006 року також не містить відміток про самочинне будівництво.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Згідно ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Окрім цього, згідно зі ст.115 ЦК УРСР, який був чинним на час прийняття рішення судом від 07.06.1965 року і яким суд керувався при ухваленні цього рішення, кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.

Відповідно до вимог ст.117 ЦК УРСР право спільної часткової власнсоті припиняється шляхом поділу майна в натурі, якщо такий поділ можливий.

Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що на підставі рішенням суду від 22.03.1965 року було проведено реальний розподіл будинку АДРЕСА_1 між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припинилося, при цьому добудови і реконструкції, які мали місце з того часу, узаконені у встановленому порядку і не є самочинним будівництвом, тому необхідно визнати за сторонами право власності на зазначені в прохальній частині первісного позову приміщення будинку, які відносяться відповідно до квартири № 1 і № 2 згідно техпаспорта на будинок від 16.10.2006 року.

Також, розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 56 від 25.01.2006 року ОСОБА_8, співвласнику будинку АДРЕСА_1, надано дозвіл на експлуатацію самочинно побудованого гаражу «В-1» розм. 4,12х6,66м з надбудованими господарськими приміщеннями «Д-2» (в техпаспорті позначене «Д») (а.с.16).

Нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_7 від 13.11.2006 року підтверджується, що цегляний гараж позначений на плані під літ. «В» та цегляна майстерня, під літ «Д-2», які належать до будинку АДРЕСА_1 побудовані ОСОБА_8 і вона вказаною заявою дала згоду на перехід вказаних приміщень в постійне володіння, користування ОСОБА_1 і ОСОБА_6 (а.с.37).

Представник ОСОБА_7 - ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив тієї обставини, що коли його мати придбала у 2005 році частину будинку, спірні гараж і майстерня вже були побудовані і ними володів та користувався ОСОБА_8, а в подальшому - ОСОБА_1 і ОСОБА_6, що підтверджується також матеріалами інвентаризаційної справи.

Аналіз наведених обставин і досліджених доказів дає підстави для висновку, що оскільки зазначені об'єкти були збудовані за кошти попереднього власника ОСОБА_8, у якого ОСОБА_1 і ОСОБА_6 придбали частину будинку, останні фактично користуються цими приміщеннями, а ОСОБА_7 відношення до них не має, ці приміщення прийняті в експлуатацію, тому за ОСОБА_1 і ОСОБА_6 слід визнати право власності на такі.

Оскільки сторонами не заперечується і підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи, що у фактичному користуванні ОСОБА_7 знаходяться господарські будівлі на прибудинковій території будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року - сарай під літ. «Б», площею 8,4 кв.м. і вбиральня під літ. «Г», то такі необхідно передати їй у власність.

Щодо металевих огорож, позначених на плані цифрами «1», «3», дерев'яних огорож, позначених на плані цифрами «2», «4», металевої хвіртка, позначеної на плані цифрою «5», металевих воріт, позначених на плані цифрою «6», бетонної відмостки, позначеної на плані літерою «І», то такі, згідно наданих суду документів, належать сторонам на праві спільної часткової власності - по 1/2 частки, не є згідно постанови Залізничного районного суду м.Львова від 27.11.2013 року у справі №1309/10507/12 за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження самочинно встановленими, їх поділ між співвласниками не є предметом спору, а тому в позові ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 і ОСОБА_6 підставний, ґрунтується на законі, а отже такий слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 - відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 618,12 грн. судового збору, сплаченого останніми (а.с. 21).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у зустрічному позові, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем за зустрічним позовом витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 право власності на наступні приміщення будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року:

-житлова кімната 2-1, площею 23,5 кв.м;

-житлова кімната 2-2, площею 14,5 кв.м;

-кухня 2-3 ,площею 9,1 кв.м;

-ванна кімната 2-4, площею 4,8 кв.м;

-тамбур під літерою 5, площею 3,4 кв.м.

Всього за квартирою №2 - 55,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 право власності на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року:

-гараж, позначений літ. «В», площею 27,4 кв.м;

- майстерню під літ. «Д», площею 27,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на наступні приміщення будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року:

-кухня 1-1, площею 15,5 кв.м;

-житлова кімната 1-2, площею 20,5 кв.м;

-тамбур 1, площею 2,6 кв.м.

Всього за квартирою №1 - 38,6 кв.м.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року

- сарай під літ. «Б», площею 8,4 кв.м.;

- вбиральня під літ. «Г».

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 про визнання права спільної часткової власності - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 618,12 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.