№ 207/24/16-ц
№ 2/207/406/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року Суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1

розглянувши позовну заяву Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до М А К А Р Е Н К А ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2015 року до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська надійшла позовна заява Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу. В установленому порядку 13 січня 2016 року вказана позовна заява була розподілена і передана в провадження судді САВЧЕНКА В.О.

Вказана позовна заява на думку судді не відповідає в повній мірі вимогам діючого законодавства. Так, вимоги пунктів 2, 3, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 119 ЦПК України виконані, як мінімум, не повністю або некоректно. Наприклад, назва позивача вказана, вказаний в кінці позовної заяви за підписом і уповноважений представник позивача ОСОБА_4, але не повністю і немає копії документу, щоб перевірити чи правильно вказаний представник позивача; інші дані представника позивача не вказані; ціна позову не вказана; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не конкретний і т.п. В додатках вказана, зокрема, копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.02.2015 року по цивільній справі № 207/5794/13-к. Але це невірно. Насправді додатком є копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2015 року по кримінальній справі № 207/5794/13-к. Також відсутня копія довіреності в копіях документів для відповідача.

Всі ці недоліки і помилки фактично є підставою для судді винести ухвалу про залишення позову без руху.

Але є інші недоліки, які фактично зобов'язують суддю винести ухвалу про повернення позову.

Перш за все це те, що при оформленні позов підписав ОСОБА_4, який за станом на 28 грудня 2015 року (вихідна дата вказана позивачем) мав на це право, оскільки довіреність на його ім'я була дійсна по 31 грудня 2015 року. В тій довіреності на жаль не було передбачено право ОСОБА_4 звертатися з позовом до суду. Але в даному випадку це майже не має значення, оскільки надійшла позовна заява до суду 12 січня 2016 року, коли прикладена до позову довіреність на ім'я ОСОБА_4 була вже не дійсна. З конверту не видно, що позов був зданий ОСОБА_4 на пошту, скажімо, 31 грудня 2015 року, а не, наприклад, 05 січня 2016 року. Отже, на день подачі позовної заяви до суду від імені Державного підприємства «Придніпровська залізниця» 12 січня 2015 року ОСОБА_4 не мав для цього повноважень ні за переліком повноважень у довіреності, ні за строком дії цієї довіреності.

Крім того, позивач звертається з позовом в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська. Але, згідно частини 1 статті 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування. Крім того, згідно п. 4 частини 3 статті 121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Як видно з позовної заяви, позивачем по справі є ДП «Придніпровська залізниця», яке згідно позовної заяви знаходиться в м. Дніпропетровську, пр. К.Маркса, буд. № 108, тобто взагалі не в Баглійському районі м. Дніпродзержинська. Згідно тієї ж позовної заяви, відповідач по справі ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто також не в Баглійському районі м. Дніпродзержинська. Вести в даному випадку мову про виключну підсудність не можна, оскільки спору про нерухоме майно не має. А, зокрема, в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України).

Позивач аргументує своє звернення до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська тим, що згідно ч. 3 статті 110 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди. Але на думку судді, пред'являючи позов про відшкодування шкоди в порядку регресу позивач надто вільно трактує це положення закону, оскільки потерпілою по кримінальній справі була ОСОБА_5 та цивільним позивачем був ОСОБА_6, які й мали таке право. ДП «Придніпровська залізниця» по кримінальній справі було цивільним відповідачем і шкода залізниці була заподіяна не безпосередньо скоєнням злочину, а в результаті виплати коштів залізницею потерпілій ОСОБА_5 Тому суддя вважає, що під випадки, передбачені статтею 110 ЦПК України «Підсудність справ за вибором позивача», в тому числі і пунктом 3 цієї статті, позов ДП «Придніпровська залізниця» не підпадає.

За таких обставин позовну заяву Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу разом з додатками суддя вважає необхідним повернути ОСОБА_4, який в 2015 році був уповноваженим представником позивача і від якого 12 січня 2016 року до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська надійшла позовна заява та інші документи, та вважати позовну заяву не поданою.

Одночасно суддя вважає необхідним розяснити, що згідно частини 5 статті 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись пунктами 3 та 4 частини 3 статті 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до М А К А Р Е Н К А ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, яка надійшла до суду 12 січня 2016 року, разом з додатками, -- п о в е р н у т и ОСОБА_4, який подавав позовну заяву до суду в січні 2016 року, але не мав необхідних повноважень на звернення з позовною заявою до суду, та вважати позовну заяву неподаною.

Розяснити, що згідно ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позову не перешкоджає повторному зверненню з позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову.

Протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали позивачкою чи її представником на цю ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

С у д д я : ОСОБА_1