АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4064/16 Справа № 188/230/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Місюра К. В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Деркач Н.М.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути із ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 17100,06 грн. за кредитним договором № б/н від 24.06.2008 року, та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 24.06.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2800 грн. у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

ПАТ КБ»ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним Договором Відповідач станом на 31.01.2016 року має заборгованість - 17100,06 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі товариство просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на положенняст. 256, 257, 261, ч.4 ст.267, ст.1054 ЦК України.

Суд встановив, що 24.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н , згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується письмовою заявою відповідача від 24.06.2008 року (а.с.6), в якій вона погодилася, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Через невиконання своїх зобов'язань за договором у відповідача за період із 24.06.2008 року по 31.01.2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 17100,06 грн..

Згідно наданих позивачем тарифу і порядку погашення кредиту відповідачу був визначений строк внесення щомісячних платежів. Отже, починаючи із моменту укладення договору 24.06.2008 року, почав свій перебіг трирічний строк, протягом якого позивач мав право пред'явити до відповідача вимогу про повернення боргу.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. При цьому, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Суд врахувавши, що позивач звернувся із вимогою про захист свого порушеного права на стягнення заборгованості за кредитним договором, які є щомісячними платежами, із пропуском трьохрічного строку позовної давності, не просив поновити даний строк та не вказував поважних причин його пропуску, а тому у задоволенні позову суд відмовив на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України - за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що відповідач активно користується карткою протягом 2008-2013 років, та здійснив останній платіж на погашення кредитного боргу у грудні 2013 року. Також суд не врахував, що банком неодноразово здійснювався перевипуск платіжної картки.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межа якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Частиною 1 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Статтями 253,254 ЦК України визначено початок перебігу строку та закінчення строку, а ч.1 ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності.

Позивач і у суді апеляційної інстанції стверджував, що платіжна картка відповідачу була видана зі строком дії до 01 січня 2010 року при укладенні договору. В наступному платіжна картка перевипускалася під іншими номерами, та відповідач користувався нею до грудня 2013 року.

Ці пояснення заперечує відповідач.

Але ніяких достовірних та належних доказів позивач не надав до суду першої інстанції, а із копії виписки особового рахунку, доданої до апеляційної скарги (а.с.40-42) також неможливо встановити достовірність перевипуску платіжної карти та видачі її відповідачу, і як наслідок користування нею відповідачем у 2013 році.

Банк міг звернутися до суду із вимогою про захист свого права до 01 січня 2013 року. Але банк звернувся до суду із позовом лише 25 лютого 2016 року, тобто, після спливу позовної давності. Клопотань про поновлення строків звернення до суду банк не заявляв, доказів щодо поважності причин пропущення позовної давності не надав.

Тому висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають правовим висновкам Верховного Суду України у цивільній справі №6-134цс14 від 01 жовтня 2014 року.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що був неодноразовий перевипуск платіжної картки і що картки видавалася відповідачу.

Зазначення позивачем у апеляційній скарзі про залучення довідки про перевипуск картки, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до акту Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року така довідка до апеляційної скарги не долучена (а.с.49).

Такої достовірної довідки, оформленої належним чином, позивач не надав і у суді апеляційної інстанції.

У заяві на видачу кредиту від 24.06.2008 року зазначений номер виданої кредитної картки, але відсутні дані щодо строку надання кредиту, крім того зазначений кредитний ліміт -100 гривень. (а.с.6).

Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем (а.с.7-12). Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли саме ці Умови, а тому посилання позивача на ці Умови, як на одну із складових частин кредитного договору, і як на підставу нарахування та стягнення боргу є такими, що суперечать вимогам ст.207 ЦК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: