Справа № 369/2169/16-ц
Провадження № 2/369/1552/16
РІШЕННЯ

Іменем України

14.04.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

за участю секретаря: Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 6 серпня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено попередній договір, згідно п, 1,1 якого сторони зобов'язались у строк не пізніше 1 березня 2016 р. укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площе. 134,2 кв.м., що будується (основні договори) та земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинсьнин район, с. Мироцьке, вул, Радянська,32 і нотаріально посвідчити,

Відповідно до п. 2.1 Договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 забезпечувальний платіж у розмірі 209 000 грн. Крім цього, ОСОБА_1 передала представнику ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_3 20 000 євро для будівництва житлового будинку та його ремонту, що підтверджується розпискою ОСОБА_3

1 лютого 2016 року ОСОБА_2 виставила свій житловий будинок та земельну ділянку на продаж в інтернет-об'явах, чим порушила свої зобов'язання, передбачені п. 5.3 Договору, яким передбачено, що у випадку розірвання додаткового договору з ініціативи сторони 2, сторона 1 виставляє на продаж житловий будинок та земельну ділянку, повертає стороні 2 суму забезпечувального платежу та кошти вкладені стороною 2 для поліпшення житлових умов.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання своїх обов'язків за цим договором, ухилення чи відмови від укладання договорів купівлі- продажу нежитлового будинку та земельної ділянки у термін, вказаний п. 1 цього договору (01.03.2016.), перша сторона зобов'язана повернути другій стороні суму забезпечувального платежу та додатково сплатити штраф у розмірі забезпечувального платежу та затрати понесені стороною 2 для поліпшення житла.

Згідно п.5.5 Попереднього договору передбачено, в разі, якщо будь-яка із сторін ухиляється від виконання зобов'язань по -договору, інша сторона має право звернутися до суду пропро примушення укласти основний договір іншою стороною на умовах визначених законом.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов'язань щодо укладення основних договорів про продаж житлового будинку та земельної ділянки не виконала, в одностороньому порядку розірвала -попередній договір 1 лютого 2016 року, 1 березня 2016 року у приватного нотаріуса Апишкової у с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, оскільки відповідачка не надала документи про готовність житлового будинку до експлуатації, що унеможливило заключити договір купівлі-продажу об'єкту (основний договір) по вул. Радянській,32 с. Мироцьке, Києво-Святошинського району, Київської області.

Відповідно до п.5.5 Попереднього договору передбачено, в разі, якщо будь-яка із сторін ухиляється від виконання зобовязань по договору, інша сторона має право звернутися до суду про примушення укласти основний договір іншою стороною на умовах викладених в договорі, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Такими збитками для ОСОБА_1 є: забезпечувальний платіж в розмірі 209 тис. грн., витрати на поліпшення житла та його добудову в розмірі 586591.50 тис. грн.(еквівалент 20 тис.євро).

1 лютого 2016 року відповідачка порушила свої зобов'язання по попередньому договорі, тому на протязі 30 днів, тобто 2 березня 2016 року вона зобов'язана повернути забезпечувальний платіж, штраф та витрати на ремонт житлового будинку. Проте своїх зобов'язань вона не виконала, а повторно їх порушила.

Тому просили стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 209 000 (двісті дев'ять тисяч) гривень забезпечувальний платіж, 209 000(двісті дев'ять тис.) гривень штраф за порушення договірних зобов'язань, 586591.50 (п'ятсот вісімдесят шість тисяч п'ятсот дев'яносто одна ) гривень витрати на поліпшення житлових умов і ремонт будинку, всього 1 004591.50 (один мільйон чотири тисячі п'ятсот дев'яносто одна ) грн. 50 коп.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала про позову у повному обсязі, у його задоволенні просила відмовити.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково з наступних підстав.

У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч. 1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Судом встановлено, що 6 серпня 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено попередній договір, згідно п.1,1 якого сторони зобов'язались у строк не пізніше 1 березня 2016 р. укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площе. 134,2 кв.м., що будується (основні договори) та земельної ділянки загальною площею 0,25 га, розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинсьнин район, с. Мироцьке, вул, Радянська,32 і нотаріально посвідчити їх.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 2.1 Договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 забезпечувальний платіж у розмірі 209 000 грн.

Крім цього, ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 20 000 євро для будівництва житлового будинку та його ремонту, що підтверджується розпискою ОСОБА_3

1 лютого 2016 року ОСОБА_2 виставила свій житловий будинок та земельну ділянку на продаж в інтернет-об'явах, чим порушила свої зобов'язання, передбачені п. 5.3 Договору, яким передбачено, що у випадку розірвання додаткового договору з ініціативи сторони 2, сторона 1 виставляє на продаж житловий будинок та земельну ділянку, повертає стороні 2 суму забезпечувального платежу та кошти вкладені стороною 2 для поліпшення житлових умов.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання своїх обов'язків за цим договором, ухилення чи відмови від укладання договорів купівлі- продажу нежитлового будинку та земельної ділянки у термін, вказаний п. 1 цього договору (01.03.2016.), перша сторона зобов'язана повернути другій стороні суму забезпечувального платежу та додатково сплатити штраф у розмірі забезпечувального платежу та затрати понесені стороною 2 для поліпшення житла.

Згідно п.5.5 Попереднього договору передбачено, в разі, якщо будь-яка із сторін ухиляється від виконання зобов'язань по -договору, інша сторона має право звернутися до суду пропро примушення укласти основний договір іншою стороною на умовах визначених законом.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов'язань щодо укладення основних договорів про продаж житлового будинку та земельної ділянки не виконала, в одностороньому порядку розірвала -попередній договір 1 лютого 2016 року, 1 березня 2016 року у приватного нотаріуса Апишкової у с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, оскільки відповідачка не надала документи про готовність житлового будинку до експлуатації, що унеможливило заключити договір купівлі-продажу об'єкту (основний договір) по вул. Радянській,32 Мироцьке, Києво-Святошинського району, Київської області.

Відповідно до п.5.5 Попереднього договору передбачено, в разі, якщо будь-яка із сторін ухиляється від виконання зобовязань по договору, інша сторона має право звернутися до суду про примушення укласти основний договір іншою стороною на умовах викладених в договорі, відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Такими збитками для ОСОБА_1 є: забезпечувальний платіж в розмірі 209 тис. грн., витрати на поліпшення житла та його добудову в розмірі 586591.50 тис. грн.(еквівалент 20 тис.євро).

1 лютого 2016 року відповідачка порушила свої зобов'язання по попередньому договорі, тому на протязі 30 днів, тобто 2 березня 2016 року вона зобов'язана повернути забезпечувальний платіж, штраф та витрати на ремонт житлового будинку. Проте своїх зобов'язань вона не виконала, а повторно їх порушила.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору йоговідповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Судом встановлено, що з вини відповідачки договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, не буди укладені в установлений в договорі строк, оскільки не були оформлені усі необхідні правовстановлюючі документи.

Відповідачка позивачу суму авансу в добровільному порядку не повернула.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства.

Пунктом 4 ст.635 ЦК України передбачено, що договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно дост.657 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно зст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків

Позивач вважає, що оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачці сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася.

Таким чином, за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу підлягає стягненню сума авансу у розмірі 209000 гривень.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки штрафу в такій самій сумі аванса 209000 гривень, суд теж знаходить дані вимоги такими, що підлягають задовленню, оскільки це було передбачено умовами попереднього договору, а саме: п. 5.4 попереднього договору від 06.08.2015 року, де вказано, що у разі не укладення основних договорів з вини сторони 1, сторона 1 повертає всі фактично отримані гроші від сторони 2, а також кошти вкладені стороною 2 в рахунок поліпшень житлового будинку, за письмовою вимогою сторони 2, впродовж 30-днів та сплачує штрафні санкції у розмірі 100% від суми отриманих коштів при підписанні цього Договору, а також коштів вкладених стороною 2 в рахунок поліпшень житлового будинку.

Що стосується позовних вимог про стягнення грошових коштів переданих позивачем в сумі 20 000 (двадцять) тисяч євро, що еквівалентно 586591,50 тисяч гривень на поліпшення житла та його добудову, то суд приходить до висновку вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки є не доведеними та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони частково відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволенню позову частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на корсить ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 209 000 гривень, суму штрафу 209 000 гривень та судові витрати 4180 гривень.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко