У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Закропивний О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алексєєва Ліана Василівна, про поділ спільного майна подружжя та визнання частково недійсним шлюбного договору; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та встановлення правового режиму майна,

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 червня 2005 року між сторонами укладено шлюбний договір, який укладений на вкрай невигідних для неї умовах. Зазначає, що ОСОБА_3 оформив на себе майно, яке придбано під час шлюбу, але воно підлягає поділу. ОСОБА_2 також вказує, що за час подружнього життя майно чоловіка значно збільшилося, при цьому, вона вбачає свій вклад у формуванні спільного майна.

Вказує, що за час спільного проживання сторонами придбано майно, яке просила визнати спільною сумісною власністю подружжя, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1;

- паркомісце НОМЕР_2 в будинку № АДРЕСА_1;

- інвестиційні сертифікати ПВІФ «ТАУ» НВЗТ приватного акціонерного товариства «КУА «Національний резерв» (далі - ПрАТ «КУА «Національний резерв»), номінальною вартістю 1 грн кількістю 9 000 000 штук на загальну вартість 9 000 тис. грн, які розміщені на рахунку в цінних паперах, відкритому на ім'я ОСОБА_3 у публічному акціонерному банку «Креді АгрікольБанк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») та отриманий у 2014 році інвестиційний дохід;

- 100 % акцій у приватній акціонерній компанії з обмеженою відповідальністю «Сансан ЛТД» (далі - ПрАТ з обмеженою відповідальністю «Сансан ЛТД»), зареєстрованої відповідно до законодавства Республіки Кіпр;

- грошові кошти, які внесені на депозитні рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_3, у наступних банківських установах, а саме:

- 1) публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») в сумі 484 тис. грн, 668 097 грн 49 коп., 2 200 000 грн,

- 2) публічному акціонерному товаристві «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (далі - ПАТ «ДБ Сбербанку Росії» ) в сумі 6 134 273 грн 86 коп., 656 тис. доларів США, 55 тис. ЄВРО,

- 3) ПАТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 156 999 грн, 49 980 доларів США, 741 500 грн,

- 4) публічному акціонерному товаристві «Державний Експортно-ІмпортнийБанк України» (далі - ПАТ «Державний Експортно-Імпортний Банк України») у сумі 32 255 доларів США, 434 389 грн 50 коп., 600 тис. доларів США,

- кошти, внесені до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» (далі - ТОВ «Слобожанський миловар») у сумі 27 227 693 грн 5 коп.;

- кошти, внесені на придбання акцій приватного акціонерного товариства «Харм» (далі - ПрАТ «Харм» ) в сумі 368 009 грн;

- кошти, внесені до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Хімімпекс» (далі - ТОВ «Хімімпекс») в сумі 3 700 грн;

- майно та дохід ТОВ «Хімімпекс» за період з 4 червня 2005 року по день винесення судового рішення;

- патенти на промислові зразки;

- автомобіль Порш Кайен, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Таким чином, ОСОБА_2 просила поділити спільне майно подружжя та визнати недійсним абзац 3 пункту 2 шлюбного договору, укладеного 3 червня 2005 року, оскільки вважає, що він укладений на вкрай невигідних для неї умовах і майно підлягає поділу в рівних частинах.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що до укладення шлюбу з ОСОБА_2 займався підприємницькою діяльністю, накопичував кошти, які надалі вкладав у розвиток свого бізнесу, інвестував у цінні папери. Враховуючи норми ст. ст. 57, 64, 92-95, 97 СК України та умови шлюбного договору, який є дійсним і підстави для визнання недійсним абзацу 3 пункту 2 вказаного договору, укладеного 3 червня 2005 року, відсутні, просив визнати набуте ним майно особистою приватною власністю як таке, що набуте за час окремого проживання подружжя та за його особисті кошти.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт окремого проживання та припинення ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 12 жовтня 2014 року.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 паркомісце НОМЕР_2 в будинку № АДРЕСА_1. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 інвестиційні сертифікати іменні бездокументарні ПВІФ «ТАУ» НВЗТ, емітент ПрАТ «КУА «Національний резерв», які розміщені на рахунку в цінних паперах № 300608-UA10004050, відкритому на ім'я ОСОБА_3 у ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614, загальною кількістю 792 092 штук номіналом 1 грн. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 грошові кошти на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_3, в наступних банківських установах, а саме: ПАТ «УкрСиббанк»; ПАТ «ДБ Сбербанку Росії»; ПАТ «Креді Агріколь Банк»; ПАТ «Державний Експортно-ІмпортнийБанк України». Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 автомобіль Порш Каен, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

В іншій частині у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо необхідності витребування матеріалів справи та їх перевірки.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову та часткове задоволення зустрічного позову, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 64 СК України передбачено право дружини та чоловіка на укладення договорів між собою. Так, дружина і чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 97 СК України надає подружжю право визначити у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу, та не містить заборон або будь-яких обмежень цього права.

Відповідно до положень ст. 92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу.

Згідно із ч. 4 ст. 93 СК України, шлюбний договір не може ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище.

Якщо шлюбний договір укладається до реєстрації шлюбу, він набирає чинності у день реєстрації шлюбу (ст. 95 СК України).

Судами установлено, що 4 червня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 726. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «Політуха».

До реєстрації шлюбу ОСОБА_2 мала можливість висловити свою думку щодо його умов, змінити умови договору або відмовитись від реєстрації шлюбу. Однак, реєстрація шлюбу з її сторони була добровільною, позивачем не доведено наявність тяжкої обставини, що зумовила укладання шлюбного договору на вкрай невигідних для неї умовах.

4 червня 2005 року шлюбний договір набрав чинності та його положення є обов'язковими для виконання сторонами, позивачем та відповідачем. ОСОБА_2 не скористалась правом, передбаченим п. п. 12, 13 шлюбного договору та ст. ст. 100, 101 СК України щодо зміни умов, розірвання або відмови від шлюбного договору за весь час його дії.

ОСОБА_2 не доведено порушення вимог ст. 203 ЦК України під час укладання сторонами шлюбного договору, а саме того, що зміст шлюбного договору суперечить нормам цивільного або іншого законодавства; що на волевиявлення дружини під час укладення договору впливали тяжкі обставини і зміст правочину не відповідав її внутрішній волі або не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором, в той же час шлюбний договір посвідчений нотаріально, обсяг дієздатності сторін був встановлений нотаріусом під час посвідчення шлюбного договору.

Отже, ОСОБА_2 не доведено наявність жодних правових підстав для визнання шлюбного договору недійсним та порушення її прав під час укладання шлюбного договору.

Виходячи зі змісту ст. ст. 9, 103 СК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України, судами правильно встановлено відсутність підстав для визнання недійсним в частині та в цілому шлюбного договору, укладеного 3 червня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківсього міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5365.

ОСОБА_2 не надано доказів внесення своєю працею або грошовими коштами вкладу до спільного майна, тому на кошти, які внесені ОСОБА_3 на рахунки банківських установ, до статутного фонду товариств та витрачені на придбання акцій підприємств, право спільної сумісної власності не розповсюджується, у зв'язку із чим, вимога ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на Ѕ частини грошових коштів в порядку поділу спільного майна подружжя задоволенню не підлягає. Крім того, статутний капітал ТОВ «Хімімпекс» сформовано до укладання шлюбу у 1999 році, акції ПрАТ «Харм» придбані до укладання шлюбу у 2000 році.

За таких обставин, суди обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для відступлення на користь ОСОБА_2 від передбачених СК України засад рівності часток в сумісному майні подружжя.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 березня 2015 року у справі № 638/22342/14-ц, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 6 березня 2015 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 червня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано, встановлено припинення шлюбних відносин та окреме проживання сторін з 12 жовтня 2014 року, що не підлягає доказуванню у справі про поділ майна подружжя, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Враховуючи, що судами встановлено факт припинення шлюбних відносин між подружжям до придбання спірної квартири та паркомісця, а також встановлено їх придбання за особисті кошти ОСОБА_3, суди правильно виходили із того, що квартира № 87 та паркомісце НОМЕР_2 в будинку № АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності.

У задоволенні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя коштовних речей індивідуального використання суди правильно відмовили, оскільки відсутнє порушення права позивача.

Враховуючи наведене, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алексєєва Ліана Василівна, про поділ спільного майна подружжя та визнання частково недійсним шлюбного договору; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та встановлення правового режиму майна, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ О.В.Закропивний