Справа № 212/7414/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Чайкіна І.Б., за участю: секретар судового засідання Гавеля Ю.О., представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - ОСОБА_1; представника відповідачів - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та зустрічні позови ОСОБА_5 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" третя особа ОСОБА_4 про визнання договору поруки частково недійсним, ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК" третя особа ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_6 акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулися в суд з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість у розмірі 18835,65 [Долар США], що за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2015 року складає 408922,03 грн. за кредитним договором № KRK0GR від 12.09.2008 року та судові витрати по справі.

ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_7 "ПРИВАТБАНК", третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору поруки частково недійсним, посилаючись на те, що п. 12 договору поруки, оскільки він прямо суперечить нормам ЦК України та збільшує права поручителя.

ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_7 "ПРИВАТБАНК", третя особа - ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним, оскільки представниками банку правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, проти зустрічних позовів заперечував в повному обсязі.

Відповідачі за первісним позовом у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістили. Представник відповідачів проти задоволення первісного позову заперечував, а зустрічні просив задовольнити.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 (надалі - Відповідач-1) 10.09.2008 року уклали кредитний договір KRKOGR (надалі - Договір) (а.с. 14-16).

Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати Відповідачу-1 кредит у розмірі 20600,00 [Долар США] на термін до 10.09.2018 р., а Відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 14-16).

11 березня 2009 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 20600,00 [Долар США].

В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач-1 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

На забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 12 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № KRK0GR/1, відповідно до умов якого остання зобовязалася перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором (а.с. 20).

У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач-1, станом на 04.08.2015 року, має заборгованість - 18835,65 [Долар США], яка складається з наступного:13938,40 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 2377,27 [Долар США] - заборгованість, по процентам за користування кредитом; 490,68 [Долар СІЛА] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 1121,40 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;а також штрафи відповідно до Договору: 11,52 [Долар США] штраф (фіксована частина); 896,39 [Долар США] - штраф (процентна складова)

Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч.2 ст. 1050 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, відповідачем ОСОБА_4 умови договору належним чином не виконано та суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1,5.2, 8.4 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (п. 2.2.1, 2.2.7 та п. 2.3.6 ) по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.14 -16).

У той самий час, згідно з пунктом 6.4 договору сторонами передбачена сплата штрафів (250 грн. + 5% від суми заборгованості), як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів (а.с. 16).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

До того ж, банк визначив пеню та штраф у доларах США, при цьому не звернув уваги на таке.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня, штраф може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні.

Таким чином, стягненню з позивача ОСОБА_4 підлягає заборгованість за кредитним договором № KRК0GR від 12.09.2008 року в сумі 16806.34 дол. США, що за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2015 року складає 364865,64 грн., яка складається з -13938,40 [Долар США], що складає 302602,66 грн. - заборгованість за кредитом; - 2377,27 [Долар США], що складає 51610,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 490,68 [Долар США], що складає 10652,66 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом

Щодо солідарного стягнення слід зазначити наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Ч. 1 ст. 553 ЦК України, встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

П. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої у постанові у справі № 6-73цс12 від 18 червня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

11 березня 2009 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до кредитного договору. Зі змісту даної угоди вбачається, що внесеними змінами збільшено як розмір самого тіла кредиту, так і збільшено період користування кредитними коштами, за який нараховуються проценти, що беззаперечно свідчить про збільшення обсягу основного зобовязання.

На примірнику вказаної угоди відмітки про те, що її укладення погоджене з поручителем ОСОБА_5, відсутні (а.с. 17).

Пунктом 13 укладеного з ОСОБА_5 договору поруки передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (а.с. 20).

Позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» не надано суду доказів на підтвердження того, що поручитель надав свою згоду на внесення змін до кредитного договору, якими збільшено обсяг основного зобовязання, або уклали з банком додаткові угоди про внесення відповідних змін до договорів поруки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою у звязку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя без її згоди.

Звертаючись з зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору позивач ОСОБА_4 посилався на те, що банком не надавалась інформація щодо загальної вартості кредиту про розміри тих чи інших платежів та базу їх обрахування, правочин вчинений з використанням нечесної підприємницької практики за сторони банку.

З матеріалів справи, кредитного договору вбачається, що договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, умов щодо надання банку право на зміну процентної ставки в односторонньому порядку, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_4 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому виконував його умови. Підпис відповідача на договорі свідчить, що один із оригіналів договору отриманий ним особисто, до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договорів позивачі за зустрічними вимогами не звертались.

За таких обставин вбачається, що ОСОБА_4 при укладенні спірного кредитного договору та додаткової угоди діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про вибір банку та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, а тому підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, не встановлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_7 "ПРИВАТБАНК", третя особа ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_5 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_7 "ПРИВАТБАНК", третя особа ОСОБА_4 про визнання договору поруки частково недійсним слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 202 ч.1; 203; 204; 215, 230 627 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, обставини викладені в зустрічному позові ОСОБА_5 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 "ПРИВАТБАНК", третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору поруки частково недійсним, є підставою для припинення договору поруки (що і зроблено судом), а не визнання його частково недійсним. За таких обставин у цьому зустрічному позові слід відмовити.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним при зверненні до суду судові витрати по сплаті, а саме судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 259, 509, 526, 549, 551, 527,530, 1049, 1050,1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_7 "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KRК0GR від 12.09.2008 року в сумі 16806.34 дол. США, що за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2015 року складає 364865,64 грн., яка складається з -13938,40 [Долар США], що складає 302602,66 грн. - заборгованість за кредитом; - 2377,27 [Долар США], що складає 51610,53 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 490,68 [Долар США], що складає 10652,66 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 24 345,59 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також судовий збір - 3654 грн.

Інші позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_7 "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення.

У задоволенні зустрічних позовних ОСОБА_5 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_7 "ПРИВАТБАНК", третя особа - ОСОБА_4 про визнання договору поруки частково недійсним, ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_7 "ПРИВАТБАНК", третя особа - ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10 травня 2016 року.

Суддя: І. Б. Чайкін