Справа № 351/1848/15-ц
Номер провадження №2/351/188/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

за участі секретаря - Маланчук С.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв'язку із Смілянським міськрайонним судом Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання правової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання правової допомоги. Позовні вимоги мотивував тим, що у жовтні 2012р. до нього, як адвоката, звернувся відповідач з проханням надати йому правову допомогу, оскільки в Смілянському міськрайонному суді розглядалась справа про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України. Тому 17.10.2012р. між ним та відповідачем був укладений договір про надання правової допомоги № 40/12 та додаткова угода до договору № 40/12 згідно яких він, як адвокат, зобов'язався надавати відповідачу правову допомогу, яка полягала у захисті його від обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України, а відповідач зобов'язався сплатити йому гонорар у розмірі 25000 грн. у строк до 9 листопада 2012р.

Позивач повністю виконав, передбачені договором умови, досліджував матеріали справи, висновки експертизи, брав участь у судових засіданнях, заявляв клопотання та, не дивлячиь на те, що обвинувачення відповідачу необхідно було кваліфікувати за ч.3 ст. 204 КК України та засудити його до позбавлення волі на 5 років, він довів суду необхідність перекваліфікації вчинених відповідачем дій на ч.1 ст. 204 КК України, що суд і зробив.

Вироком Смілянського міськрайонного суду від 27.11.2012р. відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 204 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн.. Вирок набрав законної сили. Однак, відповідач у встановлений у договорі термін гонорар за надання правової допомоги до цього часу не сплатив. Просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті гонорару за надання правової допомоги в сумі 25000 грн., втрати з інфляціїх в сумі 19 393. 37 грн., 3% річних в сумі 2241, 78 грн., а всього - 46635,15 грн., а також судові витрати.

Позивач в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку позов підтримав, просив його задоволити. На запитання головуючого (журнал судового засідання від 10.05.2016р., а.с.107, графа 63-65, 15год.31хв. 09 сек.; 15 год.31 хв. 13 сек.; 15 год. 31 хв. 15 сек.; ) уточнив, що просить стягнути з відповідача 46635,15 грн грн. заборгованості по сплаті гонорару за надання правової допомоги, в тому числі і 25000 грн., які передбачені абз. 1 п. 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 40/12 від 17.10.2012р..

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що укладений між ним та позивачем договір про надання правової допомоги є незаконним, з тих підстав, що він укладений з шахрайських мотивів.

Вислухавши позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в позові слід відмовти з наступних підстав.

Як вбачається із договору про надання правової допомоги № 40/12 від 17.10.2012р., клієнт в особі відповідача доручає, а адвокат, в особі позивача зобов'язується надавати правову допомогу клієнту, яка полягає у захисті інтересів відповідача по обвинуваченні його у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України, для чого адвокат- Бердник В.В. має всі права, передбачені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та кримінально-процесуальним законодавством (п.1). Пунктом 3 Договору передбачено, що за виконання доручення відповідач зобов'язується сплатити позивачу гонорар у розмірі та на умовах, встановлених сторонами в Додатковій угоді.

Відповідно до абзацу 1 п. 2 Додаткової угоди до договору № 40/12 про надання правової допомоги від 17.10.2012р., сторони обумовили, що за надання правової допомоги відповідач сплачує позивачу -адвокату гонорар у розмірі 25000 грн. у строк до 9 листопада 2012р.. Відповідно до абзацу 2 п. 2 Додаткової угоди, за результатами розгляду справи в разі досягнення обумовленого результату по справі, а саме: перекваліфікації з ч.3 на ч.1 ст. 204 КК України, чи більш позитивного результату для відповідача, відповідач зобов'язується виплатити адвокату-позивачу ОСОБА_1 додаткову винагороду в сумі 3000 грн. після прийняття остаточного рішення судом першої інстанції.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.11.2012р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України та призначено покарання у виді 17 000 грн. штрафу з конфіскацією підакцизних товарів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області судові витрати по оплаті вартості експертизи в сумі 442 грн. 20 коп..

Позивачем додано розрахунок ціни позову, з якого вбачається, що заборгованість за зобов'язаннями станом на 05.11.2015р. становить 25000 грн., втрати від інфляції за період з 10.11.2012р. по 05.11.2015р. становлять 19 393, 37 грн., а також 3% річних, що становить 2097,95 грн.

Відповідно до вимог ч.3, ч.4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 29.07.2013р. ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст. 190, за ч. 4 ст. 27, ч.4 ст. 369 КК України, на підставі ст. 70 КК України засукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він будучи адвокатом ОСОБА_3 обласної спілки адвокатів, надаючи правову допомогу ОСОБА_2 по кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_2, з метою заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_2 протягом жовтня-листопада 2012р. ввів його в оману та запевнив у необхідності передачі через нього судді Овсієнку В.В. хабара у сумі 3000 доларів США за перекваліфікацію інкримінованого йому злочину з ч.3 на ч.1 ст. 204 КК України. Та 07.12.2012р. обвинувачений у своєму робочому кабінеті одержав від відповідача кошти в сумі 24000 грн., нібито для передачі судді Смілянського міськрайонного суду Овсієнку В.В.. Після отримання вказаних грошових коштів ОСОБА_1 був викритий співробітниками УСБ України в Черкаській області та слідчим в ОВС прокуратури Черкаської області.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11.03.2014р. апеляційні скарги прокурора прокуратури Черкаської області та обвинуваченого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 29.07.2013р. відносно ОСОБА_1 - без змін. Колегією суддів апеляційного суду та судом І інстанції надана правова оцінка доказам по справі, а саме: що додаткова угода від 17.10.2012р. до договору № 40/12 про надання правової допомоги від 17.10.2012р. є неналежним доказом по справі, оскільки умова договору про сплату ОСОБА_2 коштів адвокату ОСОБА_1 в сумі 25000 грн., як гонорару, суперечить фактичним обставинам справи та вищевказаним доказам по справі, які визнано судом належними і допустимими. Суд вважає, що вказана умова була виписана ОСОБА_1 в додатковій угоді з метою уникнення відповідальності за свої незаконні дії, який, прикриваючись положенням про адвокатський гонорар, бажав заволодіти шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_2, про що зокрема, в протоколі за результатами проведення оперативно-технічного заходу за ОРС № 14/1091 (а.с. 117-121 т.1) під час розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 09.11.2012р., на якій обговорювались питання щодо можливостей перекваліфікації дій ОСОБА_2, призначення покарання та обставин справи, ОСОБА_1 було зазначено, що " ... Я зробив додаткові угоди. Це стосовно того, щоб не було проблем з отриманням коштів від Вас. Нам потрібні гарантії... Це чисто я зробив для своєї підстраховки... Бо вже надивився, скільки кримінальних порушують щось в послєднєє время відносно адвокатів і слідчих... . Не дай бог співробітники зайдуть, то щоб я міг сказати: " Шановні, у мене угода" ( а.с. 120 т.1).

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_1 про те, що кошти, передані йому ОСОБА_2 є гонораром за надану правову допомогу спростовуються протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.12.2012р.. Також, наявність додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 40/12 від 17.10.2012р. не спростовує факт отримання вищевказаних коштів у ході проведення слідчих дій

Вищим Спеціалізованим судом України при постановленні ухвали від 23.10.2014р., встановлено, що висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, і є обгрунтованим. Проявів упередженості щодо ОСОБА_1 під час судового розгляду не виявлено. При перевірці кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 29.07.2013р. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 11.03.2014р. щодо ОСОБА_1 змінено, перекваліфіковано його дії з ч.4 ст. 27 і ч.4 ст. 369 КК України на ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 369 КК України, покарання, а також у решті судові рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду України від 26.03.2015р. відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_1 та встановлено, що та обставина, що між адвокатом ОСОБА_1 і його клієнтом існувала додаткова угода про надання правової допомоги у кримінальній справі, не впливає на правову оцінку його дій, оскільки саме в такий спосіб ОСОБА_1 зміцнював зі своїм клієнтом особливі довірчі стосунки і, недобросовісно використовуючи які, фактично створював у свого клієнта враження про вигідність і обов'язковість передачі 24000 грн., яка (ця передача) за своєю суттю є протиправною. Сутність кримінально-протиправного шахрайського обману у таких випадках не змінює своєї правової природи. Такого характеру діяння мають розцінюватися як шахрайство і кваліфікуватись за ст. 190 КК України.

Під час судового засідання судом з'ясовано у позивача, яку саме суму він просить стягнути з відповідача (журнал судового засідання від 10.05.2016р., а.с.107, графа 63-65, 15год.31хв. 09 сек.; 15 год.31 хв. 13 сек.; 15 год. 31 хв. 15 сек.; ). Позивач ОСОБА_1 уточнив, що просить стягнути з відповідача 25 000 грн. гонорару, що передбачені абз. 1 п.2 додаткової угоди № 40/12 від 17.10.2012р.

Відповідно до вимог ч.1,ч.2,ч.3 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Суд, аналізуючи обставини, встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов безпідставний і в його задоволенні слід відмовити, оскільки, договір про надання правової допомоги, укладений між позивачем та відповідачем в частині сплати гонорару в розмірі та на умовах, встановлених у абз. 1 п.2 додаткової угоди № 40/12 від 17.10.2012р., є нікчемним, так як таким умовам договору надана правова оцінка, викладена у вироці Черкаського районного суду Черкаської області від 29.07.2013р., ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 11.03.2014р., ухвалі Вищого Спеціалізованого суду України від 23.10.2014р. та ухвалі Верховного суду України від 26.03.2015р., відповідно до яких вказана ОСОБА_1 у додатковій угоді умова щодо отримання гонорару була виписана ним з метою уникнення відповідальності за свої незаконні дії, та з бажанням заволодіти шляхом обману та зловживання довірою (шахрайством) грошовими коштами ОСОБА_2

На підставі викладеного та ст. 228 ЦК України, керуючись ст.ст.61,213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про надання правової допомоги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.