Справа № 346/3542/16-ц
Провадження № 4-с/346/21/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого судді Веселова В.М.,

секретаря Максимюк М.А.,

представника скаржника ОСОБА_1

представника ДВС - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4 на дії державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

В поданій скарзі представник скаржника вказує на те, що 5 травня 2016 року державним нотаріусом було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири №26 в житловому будинку №20 по вул.С.Палія в м.Коломия, загальною площею 41.2 кв.м. Однак під час видачі інформаційної довідки було встановлено, що накладено обтяження на вищевказане майно відділом ДВС в м.Коломия. З метою зняття арешту з 1/4 частки квартири ,заявниця звернулась до Коломийського міськрайонного ВДВС з заявою про зняття арешту, однак отримала відповідь, в якій зазначено, що на майно ОСОБА_5 був накладений арешт згідно ухвали №2-9 від 11.09.2006 року, яка була видана Коломийським міськрайонним судом і відповідно може бути знятий тільки судом. В подальшому скаржник звернувся до Коломийського міськрайонного суду з заявою про скасування арешту, однак в судовому засіданні було виявлено, що в суді перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу про визнання недійсним правочинів, за наслідками розгляду якої було винесено рішення, яким позов ОСОБА_3 було задоволено і дане рішення набрало законної сили. В матеріалах справи жодних ухвал про накладення арешту не було винесено, тому в заяві скаржниці було відмовлено за безпідставністю.

Скаржниця повторно звернулась до Коломийського міськрайонного відділу ДВС, однак їй в усній формі було відмовлено, оскільки є ухвала про арешт, однак жодної ухвали не було представлено.

Оскільки арешт з майна не можливо зняти, просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_2, а саме відмову зняти арешт з ? частки квартири АДРЕСА_1. Зобов`язати державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_2 зняти арешт з ? частки квартири АДРЕСА_2.

Представник виконавчої служби в судовому засіданні вимоги скарги визнав частково, однак вказав, що арешт накладався іншою особою, яка вже в ДВС не працює, тому просить скаргу в частині зняття арешту задовольнити, в решті відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника, представника ДВС, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи скаржниця отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири АДРЕСА_3. Однак при видачі інформаційної довідки було встановлено, що існує накладене обтяження на вищевказане майно арешт нерухомого майна згідно постанови про арешт номер АМ 296129, виданий 13.09.2006 року Відділом ДВС в м.Коломия. Відповідно скаржниця зверталась до Коломийського відділу ДВС з проханням зняти арешт, однак їй було рекомендовано звернутись до суду, оскільки арешт було накладено згідно ухвали суду №2-9 від 11.09.2006 року. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 6 червня 2016 року , скаржниці було відмовлено у знятті арешту, оскільки в матеріалах цивільної справи №2-1822/2006 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області про визнання недійсним правочинів довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки- відсутні винесені судом будь-які ухвали від 11.09.2006 року про забезпечення позову арешту майна, а крім цього, позовні вимоги скаржниці по цій справі було задоволено в повному обсязі і рішення набрало законної сили. Таким чином, станом на день розгляду справи, скаржниця не має можливості розпоряджатись і бути повноправним власником свого майна. При повторному зверненні до ДВС їй знову було відмовлено в знятті арешту за тою самою підставою наявністю ухвали суду, яка в матеріалах виконавчого провадження не збереглась.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ст.17 цього ж закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;3) судові накази;4) виконавчі написи нотаріусів;5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Заходами примусового виконання є 1) звернення стягнення на майно боржника;2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; Згідно із ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: у якому повинні бути зазначені 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;3) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, власне імя та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код субєкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;4) резолютивна частина рішення;5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;6) строк предявлення виконавчого документа до виконання. Згідно ст.19 цього ж Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;4) в інших передбачених законом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, та вчиняти всіх необхідних виконавчих дій. У відповідності до ст.52 цього ж закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У відповідності до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій , мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їх права та свободи.

У відповідності до ст. 10 ч.3 ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду. Згідно ст.20 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Згідно ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає про те,що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки встановлюються для:1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частинами 2 та 4 статті 82 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Статтею 49 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених законом, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» наслідки завершення виконавчого провадження у разі закінчення виконавчого провадження є повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

При винесенні даної ухвали суд бере до уваги той факт, скаржниця не знала про арешт свого майна, а представник ДВС не зміг представити суду оригінал чи належним чином завірену копію ухвали суду про накладення арешту. Крім цього, суд бере до уваги той факт ,що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 6 червня 2016 року визначено , що в матеріалах справи, на яку посилається представник виконавчої служби будь-які ухвали про накладення арешту на майно відсутні (а.с.13, мотивувальна частина ухвали від 6.06.2016 року).

Крім цього, суд бере до уваги і той факт,що по закінченні виконавчого провадження, ДВС не повідомила суд про закінчення та закриття виконавчого провадження у відповідності до ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій ,мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їх права та свободи.

У відповідності до ст.328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності.

У відповідності до ст.ст.384 та 385 ЦПК України скарга подається до суду ,який видав виконавчий документ.

Оскільки скаржниця набула право власності на умовах і в порядку передбаченому законом,існує рішення Коломийського міськрайонного суду, яке набрало законної сили №2-1822/2006р.,а також відсутність в даній справі будь-яких документів ухвал-щодо накладення арешту на спірне майно,а також той факт,що скаржниця отримала свідоцтво про право на спадщину за законом і неможливість представлення суду ухвали суду про накладення арешту, вимоги заявниці є правомірними та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, та керуючись ст.19,41,124 Конституції України, ст.ст.2,3,11,17,18,49,50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.321,328 ЦК України, ст.ст.10,60,209,210,383,384,385,386,387,388 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу заявниці ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС ОСОБА_2 зняти арешт з ? частки квартири АДРЕСА_2, в решті вимог скарги відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 5 днів з часу її проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя Веселов В. М.