АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/2204/16 Головуючий у 1 - й інстанції:Шереметьєва Л.А.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5945/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Качана В.Я., Рубан С.М.

при секретарі - Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Гринь Костянтина Андрійовича в інтересах ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся в січні 2016 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09.11.2005 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, а відповідачка зобов'язується повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки №661-001/08Ф від 21.03.2008 року, відповідно до умов якого останній поручився солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за належне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач належно не виконує свої зобов'язаня за кредитним договором, утворилась заборгованість по процентах у розмірі 23864, 55 грн., яку позивач просив суд стягнути на свою користь.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2005 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції керувався тим, що із зазначеним позовом банк звернувся до суду в січні 2016 року, тобто більше ніж через 6 років після порушення відповідачем умов договору та більше ніж через чотири роки після закінчення строку дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2015 року відповідач звернувся до районного суду з заявою про застосування строків позовної давності, а тому, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. ст. 530, 536 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відсотки є платою за користування чужими коштами.

Відповідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Строк дії даного договору встановлений до листопада 2011 року.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 22.10.2015 року встановлено, що зобов'язання за умовами договору відповідач перестала виконувати 04.08.2009 року. Отже строк для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права для стягнення заборгованості та процентів за кредитним договором сплив.

За положеннями ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Крім цього, в матеріалах справи не вбачається в які дати та в яких сумах відповідач зобов'язана була повертати кредитні кошти, на яких умовах сплачувалися відсотки за користування кредитними коштами, тобто договором не врегульований порядок погашення кредиту.

Виходячи з викладеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Гринь Костянтина Андрійовича в інтересах ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: