Справа № 481/886/15-ц
Провадж.№ 2/481/65/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

20.04.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В. за участю секретаря Кузьміної Н.В, представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши в судовому засіданні в м.Новий Буг Миолаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком, що знаходиться у спільній частковій власності , -

встановив:

19 червня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком, що знаходиться у спільній частковій власності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 19.09.1989 року по 07 листопада 2011 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок № 9 по вул. Червоних партизан в м. Новий Буг Миколаївської області, який рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2012 року було визнано спільною сумісною власністю та визнано за ОСОБА_4 право на ? частину будинку. Крім того, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 08.08.2011 року відповідача зобовязано не чинити перешкод позивачу у користування даним будинком та вселено позивача ОСОБА_4 до будинку № 9 по вул. Червоних партизан у м. Новому Бузі Миколаївської області. Проте, відповідач ОСОБА_2 відмовляється в добровільному порядку визначити порядок користування житловими кімнатами та підсобними приміщеннями спірного будинку. Захаращує спірний будинок своїм рухомим майном. На даний час позивач фактично позбавлена можливості користуватись своєю власністю, облаштувати будинок своїми меблями та побутовим майном. Загальна площа спірного житлового будинку 122,7 кв.м, із яких 65,8 кв.м житлова та 56,9 кв.м. підсобна площа. Тому позивач просила, виходячи із конструктивних особливостей спірного будинку, встановити порядок користування наступним чином: відповідачу виділити в користування житлові кімнати 1-5 ( площа 11,9 кв.м), 1-4 ( площа 10,3 кв.м); позивачу в користування виділити житлову кімнату 1-2 ( площа 14,7 кв.м), комору 1-9 ( площа 4,8 кв.м). У спільному користуванні залишити коридор 1-1 ( площа 13,3 кв.м) , житлову кімнату 1-3 ( площа 28,9 кв.м), котельну 1-6 ( площа 02,0 кв.м), ванну кімнату 1-7 ( площа 04,0 кв.м), туалет1-8 ( площа 1,4 кв.м), кухню 1-10 ( площа 18,2 кв.м), коридор 1-11 ( площа 13,2 кв.м). Крім того позивач просила стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив залишити позовну заяву без задоволення.

Заслухавши думку представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 1989 року, але рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.11.2011 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 7 ).

Баштанським районним судом Миколаївської області розглядалась цивільна справа за позовом позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл спільного майна. Рішенням від 26.11.2012 року позов було задоволено частково, та вирішено, окрім іншого, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житловий будинок по вул. Червоних партизан, 9 в м. Новий Буг Миколаївської області. Встановлено, що частка співвласника ОСОБА_4 в даному житловому будинку становить ? частину та визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину вказаного будинку( а.с.13-19).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

28.01.2014 року право власності ОСОБА_4 на ? частку житлового будинку № 9 по вул. Червоних партизан в м. Новому Бузі Миколаївської області зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.20).

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04 жовтня 1991 року роз'яснено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділена відокремлена частина будинку, яка відповідає розміру часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин справи може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасникові спільної власності, частка якого зменшилася.

Право на звернення з позовом про встановлення порядку користування домоволодінням ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності.

Сторони не оспорюють, що домовленості про порядок користування спільним майном не досягнуто.

Позивач ОСОБА_4 просить виділити їй у користування окрему житлову кімнату 1-2 площею 14,7 кв.м, комору 1-9 площею 4,8 кв.м. Загальна площа приміщень становить 19,5 кв.м. Окрім того позивач просить виділити відповідачу ОСОБА_2 в користування окрему житлову кімнату 1-5 площею 11,9 кв.м, житлову кімнату 1-4 площею 10,3 кв.м. Загальна площа приміщень становить 22,2 кв.м. Залишити у спільному користуванні решту приміщень загальною площею 81 кв.м.

Тобто позивач просила виділити їй в користування майно, що не відповідає частці у праві власності. Питання матеріальної компенсації за користування майном, що виходить за межі частки у власності сторони не порушували.

Кожен із співвласників будинку не має переваг перед іншим, а тому не можна, не порушуючи прав інших, виділити у користування будь кого з них ті кімнати які відповідали б долі одного із співвласників у спільній частковій власності.

Ураховуючи ці обставини, суд приходить до висновку про неможливість визначення порядку користування спірною квартирою за варіантами запропонованим позивачем.

Відповідач на запропонований варіант встановлення порядку користування будинком категорично не погоджується. Не заперечує проти вирішення даного спору шляхом реального розподілу житлового будинку, про що ним буде подано окремо позов. Оскільки відповідач створив нову сімю, разом із ним проживає його мати, а із позивачем у ним склались неприязні відносини то він не бачить можливості проживати із позивачем по справі в одному будинку без повної ізоляції кімнат та облаштування окремого входу.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін можу бути виділено окрему частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухля, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

Позовні вимоги щодо поділу квартири в натурі відсутні. Позивач просить встановити порядок користування спірним житлом .

Однак, позивачем не доведено в судовому засіданні того, що в даному житловому будинку не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами.

Окрім того, за запропонованим позивачем варіантом користування будинком одна із житлових кімнат, а саме 1-3, залишається в спільному користуванні. Однак, як роз'яснено в п. 6 постанови Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у загальному користуванні співвласників можливо залишити лише підсобні приміщення, а не житлові. Крім того, беручи до уваги і те, що на даний час сторони по справі вже не є членами однієї сімї.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Питання щодо усунення перешкод в користуванні будинком вже судом вирішувалось, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2011 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, позивача було вселено до житлового будинку № 9, розташованого по вул. Червоних партизан в м. Новий Буг Миколаївської області, а відповідача зобовязано не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні даним будинком ( а.с. 10-12).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ч.2 ст.197, 209, 212, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком, що знаходиться у спільній частковій власності - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене через Новобузький районний суд Миколаївської області до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: