У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 згідно з укладеним з ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», кредитним договором № б/н від 24 липня 2006 року отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3 000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок невиконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 06 травня 2014 року становила 19 745,36 грн.

Позивач зазначав, що судовим наказом, виданим Хорольським районним Полтавської області від 30 січня 2008 року, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 4 900,47 грн.

На підставі наведеного, позивач просив стягнути різницю, що становить 14 844,89 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом. Крім того, просив стягнути штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 742,24 грн - штраф (процентна складова). А всього просив стягнути 16 087,13 грн.

Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 січня 2016 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 липня 2006 року у розмірі 16 087,13 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності, апеляційний суд виходив з того, що нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова