АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», поданою через представника Перегуду Андрія Миколайовича, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про виселення ,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2013 року КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило виселити останнього з квартири АДРЕСА_1 у квартиру АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову зазначало, що розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.06.1997 року № 646 та ордеру від 22.08.1997 року № 555 ОСОБА_2, як члену родини ОСОБА_3, надано для тимчасового проживання квартиру АДРЕСА_2 на час ремонту квартири АДРЕСА_9. Проте, відповідач безпідставно проживає у квартирі АДРЕСА_1, яка йому не надавалася.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 752/15445/13 Апеляційне провадження: № 22-ц-796/6016/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, КП з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 відповідачу у встановленому порядку не видавався та будь - які інші правовстановлюючі документи на проживання у даній квартирі відсутні. Крім того, питання щодо існування ордеру було предметом розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_3, де остання не змогла надати оригіналу ордеру чи розпорядження, тобто вона фактично визнала, що ордер на зайняття нею чи її родиною спірної квартири не видавався.

У судовому засіданні представник позивача Вербова В.А. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Третя особа ОСОБА_3, яке є одночасно представником відповідача просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Київської міської Ради народних депутатів від 01.03.2001 року № 217/1194 «Про створення комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» шляхом реорганізації Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду КП «Київжитлоспецексплуатація» було створено КП «Спецжитлофонд».

Розпорядженням КМДА від 19.04.2001 року № 777 «Про комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» житловий будинок АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_2 закріплено за КП «Спецжиглофонд» на праві повного господарського відання.

Розпорядженням КМДА від 12.11.2001 року № 2419 «Про будинки комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» будинок на АДРЕСА_2 віднесено до будинків маневреного фонду.

На підставі розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.06.1997 року № 646 ОСОБА_3 22.08.1997 року видано ордер № 555, згідно якого ОСОБА_3 з родиною з 6-ти осіб (вона, чоловік ОСОБА_9, донька ОСОБА_10, донька ОСОБА_11, син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_12) була надана для тимчасового проживання квартира АДРЕСА_2 на час ремонту квартири АДРЕСА_9.

Згідно акта, складеного 06.08.2013 року відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно з ордером № 556, який виданий КП «Київжитлоспецексплуатація» ОСОБА_3 з родиною із шести осіб, включаючи відповідача надано для тимчасового проживання квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заселення мешканців будинків маневреного фонду відбувалось на підставі ордерів на право тимчасового зайняття жилого приміщення, з відповідачем було укладено договір найму без визначення строку, підстава, на якій родині ОСОБА_3 було надано житло в будинку маневреного фонду на час розгляду справи не відпала, питання про надання їм постійного житла не вирішено, можливості проживання за місцем реєстрації родина, яка включає в себе інваліда 2 групи, не має.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для вселення відповідача у спірну квартиру АДРЕСА_1 є ордер № 556, виданий ДКП «Київжитлоспецекспдуатація» 22.08.1997 року, який у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

Доводи представника позивача про те, що відповідач не надав оригіналу ордеру не заслуговують на увагу, оскільки оригінал ордеру є підставою для заселення у надане жиле приміщення, при отримані житла ордер передається органу, що проводить заселення та надалі особі не повертається.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач був вселений у спірне жиле приміщення на підставі ордеру, а тому не може бути виселений з підстав самоправного зайняття жилого приміщення.

З пояснень третьої особи вбачається, що у зв`язку з реконструкцією будинку по АДРЕСА_9, де мешкала родина ОСОБА_3, включаючи і відповідача у 1994 році їм було надано квартиру АДРЕСА_4 та ще дві кімнати у будинку АДРЕСА_10, проте у 1997 році у будинку № 74 було розпочато реконструкцію, у зв`язку з чим їм надано квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

Зазначені пояснення підтверджуються розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації від 18.06.1997 року № 646.

На доводи представника позивача про те, що за цим розпорядженням родині ОСОБА_3 надано квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_2, а не спірну квартиру колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ордеру № 283 квартира АДРЕСА_4 була надана родині ОСОБА_3 ще 11.01.1995 року на підставі розпорядження Шевченківської райради народних депутатів № 114 від 27.12.1994 року.

Ні законодавством, що діяло на час надання жилого приміщення, ні чинним законодавством не передбачено повторне надання однієї і тієї ж квартири тій же самій особі, яка в ній проживає на законних підставах. Представник позивача не надала суду копію розпорядження Шевченківської райради народних депутатів № 114 від 27.12.1994 року.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що на підставі розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації від 18.06.1997 року № 646 видано два ордери в один і той же день 22.08.1997 року за № 555 та за № 556, один з яких на заселення квартири АДРЕСА_2, а другий ордер на заселення спірної квартири АДРЕСА_1, незважаючи на те, що у розпорядженні зазначено про надання квартири АДРЕСА_4, яку родина ОСОБА_3 уже займала з 1995 року на законних підставах.

Зазначені обставини підтверджують пояснення третьої особи про надання її родині трьох квартир для тимчасового проживання на час реконструкції будинку по АДРЕСА_9, в якому вони проживали.

Згідно зі ст. ст. 101, 102 ЖК УРСР при проведенні капітального ремонту жилого будинку державного або громадського житлового фонду, коли ремонт не може бути проведено без виселення наймача, наймодавець зобов'язаний надати наймачеві та членам його сім'ї на час проведення капітального ремонту інше жиле приміщення, не розриваючи при цьому договору найму на ремонтоване приміщення. Після закінчення капітального ремонту і прийняття будинку державною комісією наймач вселяється у жиле приміщення, яке він раніше займав.

У тих випадках, коли жиле приміщення, яке займають наймач та члени його сім'ї, в результаті капітального ремонту не може бути збережене або істотно збільшиться і у наймача утворяться надлишки жилої площі, наймачеві та членам його сім'ї повинно бути надано інше благоустроєне жиле приміщення до початку капітального ремонту. Якщо в результаті капітального ремонту жиле приміщення істотно зменшиться, на вимогу наймача йому та членам його сім'ї повинно бути надано інше благоустроєне жиле приміщення до початку капітального ремонту.

Представник позивача визнала у судовому засіданні, що реконструкція будинку по АДРЕСА_9 ще не завершена.

Ордер на заселення спірної квартири АДРЕСА_1 недійсним не визнаний та позивач ніколи і не оспорював його дійсність. Посилання на фальшивість такого доказу колегія суддів вважає безпідставним, оскільки доказів його фальшивості не надано.

Оскільки при розгляді справи не встановлено самовільного зайняття відповідачем спірної квартири суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для виселення відповідача з даного жилого приміщення.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді