Справа № 522/2887/16-ц
Провадження № 2/522/3922/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КС «Промислово-фінансова спілка» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до КС «Промислово-фінансова спілка», у якому просить поновити його на посаді голови правління КС «Промислово-фінансова спілка», стягнути з КС «Промислово-фінансова спілка» на користь ОСОБА_2 несплачений заробіток та заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 192 129,00 грн., стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що рішенням спостережної ради кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» від 12 травня 2011 року ОСОБА_2 був призначений на посаду голови правління кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка». 12 травня 2011 року відповідним наказом по спілці ОСОБА_2 приступив до виконання обовязків голови правління кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» з окладом у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, зафіксованої Мінфіном України на певний період часу. У звязку з тим, що р/рахунки кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» були арештовані та відсутністю коштів в касі спілки - за період роботи позивача на посаді голови правління, жодного разу заробітну платню він не отримував.

10.02.2012р. позивачу стало відомо, що головою правління кредитної спілки «Промислово- фінансова спілка» працює вже зовсім інша людина, нібито він звільнений і був виключений з ЄДР як керівник кредитної спілки.

Вказане звільнення ОСОБА_2. з посади голови правління кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» вважає незаконним.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та надав заяву, у якій просив позов ОСОБА_2 залишити без задоволення у звязку з пропуском строку позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням спостережної ради кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» від 12 травня 2011 року ОСОБА_2 був призначений на посаду голови правління кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка». 12 травня 2011 року відповідним наказом по спілці ОСОБА_2 приступив до виконання обовязків голови правління кредитної спілки «Промислово-фінансова спілка» з окладом у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, зафіксованої Мінфіном України на певний період часу.

Наказом від 21.11.2011 року ОСОБА_2 звільнений з посади Голови Правління КС «Промислово-фінансова спілка».

Судом встановлено, що у 2013 році ОСОБА_2 вже звертався до Примосрького районного суду м. Одеси з аналогічним позовом, який було залишено без розгляду у звязку з неявкою позивача ухвалою суду від 27.02.2014 року.

Разом з цим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

За змістом вказаних норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, так як про порушення свого права він дізнався ще у 2013 році, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, що у даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про виплату заробітної плати та стягнення моральної шкоди, суд також відмовляє у задоволенні цих вимог, так як вони позивачем не були доведені.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування".

Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до КС «Промислово-фінансова спілка» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 25.04.2016