АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1595/16 Справа № 180/3009/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

27 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

Комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26.11.2015 року, в частині відмови у стягненні пені і комісії, та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що воно, в оскаржуваній частині, є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом неповно зясовані обставини справи, які мають суттєве значення для справи / а. с. 90-92 /.

Зазначеним заочним рішенням від 26.11.2015 року позовні вимоги банку задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Пприватбанк»: 1000 грн. заборгованості за кредитом; 526,35 грн. (за період з 30.03.2012 року по 31.08.2014 року) заборгованості по процентам за користування кредитом; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 76,32 грн. штрафу (процентна складова) та 1218 грн. судового збору, а всього 3320,67 грн.

В іншій частині позову - відмовлено / а. с. 83-85 /.

Судом встановлено, що 30.03.2012 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір без номеру, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки / а. с. 8-10 /.

Відповідач ознайомився та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, як і підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Попри взяті на себе зобовязання відповідач ОСОБА_2 не виконував умови кредитного договору стосовного своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, у звязку з чим, станом на 30.06.2013 року, виникла заборгованість перед банком, яка нарахована останнім у розмірі 6878,14 грн., де: 1000 грн. заборгованість за кредитом; 2974,42 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2100 грн. заборгованість з пені та комісії; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 303,72 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати / а. с. 5-6, 51-57 /.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 2974,42 грн., які нараховані в період з 30.03.2012 року по 30.06.2015 року. Причому такі відсотки обраховані в період з 30.03.2012 року по 31.08.2014 року за ставкою, яка відповідає встановленій у довідці / а. с. 9/ на рівні 1,7% в місяць або 20,4% в рік, в період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року за ставкою 2,9% в місяць або 34,8% річних, з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року за ставкою 3,6% в місяць або 43,2 річних.

Отже, на думку суду першої інстанції, банк збільшував в односторонньому порядку відсоткову ставку у спірних правовідносинах, а саме з 01.09.2014 року. Жодних доказів згоди відповідача чи його повідомлення про таку згоду позивачем суду не надано.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку не відповідає вимогам закону, який діяв на час такого збільшення, а тому вважає за необхідне розрахунок відсотків, за період з 30.03.2012 року по 30.06.2015 року, провести виходячи з 1,7% в місяць або 20,4% за рік, як передбачено умовами спірного договору, у звязку з чим сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом складає 526,35 грн. і вона підлягає стягненню з відповідача, а не 2974,42 грн. як просив банк.

Щодо вимог банку про стягнення штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова), то вони, за висновком суду першої інстанції, підлягають частковому задоволенню, виходячи з умов договору та чинного матеріального права, а вимоги про стягнення з відповідача 2100 грн. заборгованості за пенею та комісією не підлягають задоволенню в силу ст. 549 ЦК України та ст. 61 Конституції України і виходячи з правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

За таких обставин, та виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 30.03.2012 року - підлягають частковому задоволенню згідно ст.ст. 16,524,525,526,530,549,610,611,1048-1050,1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в силу умов кредитного договору без номеру від 30.03.2012 року та ст.ст. 16,524,525,526,530,549,610,611,1048-1050,1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст. 212 ПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання банку в апеляційній інстанції на безпідставне застосування судом ст. 551 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд першої інстанції відмовив банку у стягнення 2100 грн. пені не згідно ст.. 551 ЦК України, а в силу ст. 549 ЦК України і ст. 61 Конституції України та виходячи з правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15, - і такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Отже, доводи, викладені а апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду або його зміни, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: