АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», управління Державної казначейської служби в Жовтневому районі міста Дніпропетровська, третя особа Державна податкова інспекція в Жовтневому районі міста Дніпропетровська про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», управління Державної казначейської служби в Жовтневому районі міста Дніпропетровська, третя особа Державна податкова інспекція в Жовтневому районі міста Дніпропетровська про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексу інфляції та штрафних санкцій, в якому просив стягнути з відповідачів на свою користь невиплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку, індекс інфляції та штрафні санкцій.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 02.01.2014 року його на підставі наказу №3603/К від 26 грудня 2013 року прийнято на посаду головного юрисконсульта служби по роботі з проблемними активами ТВБВ №10003/0407 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». 01.12.2014 року позивача, на підставі наказу № 2534/К від 01 грудня 2014 року було переведено на посаду головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними активами філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк». 30.09.2015 року ОСОБА_2 на підставі наказу №2629/К від 28.09.2015 року звільнено з посади головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними активами філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. При прийнятті його на роботу він написав заяву про самостійний вибір місця застосування податкової соціальної пільги, долучив свідоцтва про народження трьох дітей, написав та долучив до кадрової справи автобіографію, в якій вказано сімейний стан, діти, та відомості про те, що дружина не працює. У звязку з тим, що табелеграми по заробітній платі не надавалися, тільки у січні 2015 року йому стало відомо про незастосування податкової соціальної пільги до нього. В звязку з чим, останній звернувся з заявою до начальника філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», про повернення заробітної плати, тобто грошей, які незаконно з нього були стягнені та ним не отримані. Однак, вказана заява була проігнорована. Позивач вважав, що невиплачена заробітна плата за 2014 рік, яку він не отримав складає 3 014, 55 грн., яку позивач просив стягнути на його користь та середній заробіток за час затримки розрахунку, індекс інфляції та штрафні санкцій.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року частково задоволені позовні вимоги.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 Олександровичасуму податкової соціальної пільги в розмірі 3014 (три тисячі чотирнадцять) гривень 55 копійок, інфляційні втрати в розмірі 1248 (одна тисяча двісті сорок вісім) гривень 02 копійки, середню заробітну плату за час затримку розрахунку в розмірі 3014 (три тисячі чотирнадцять) гривень 55 копійок, а всього 7277 (сім тисяч двісті сімдесят сім) гривень 12 копійок.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 Олександровичасудовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Так, судом встановлено, що з 02.01.2014 року ОСОБА_2 на підставі наказу №3603/К від 26 грудня 2013 року було прийнято на посаду головного юрисконсульту служби по роботі з проблемними активами ТВБВ №10003/0407 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 5).

01.12.2014 року, на підставі наказу № 2534/К від 01 грудня 2014 року ОСОБА_2 переведено на посаду головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними активами філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 6).

30.09.2015 ОСОБА_2 на підставі наказу №2629/К від 28.09.2015 року звільнено з посади головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними активами філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7).

Позивач зазначав, що при прийнятті його на роботу він подав заяву про самостійний вибір місця застосування податкової соціальної пільги, долучив свідоцтва про народження трьох дітей, написав та долучив до кадрової справи автобіографію, в якій вказано сімейний стан, діти, та відомості про те, що дружина не працює.

У звязку з тим, що табелеграми по заробітній платі не надавалися, тільки у січні 2015 року йому стало відомо про незастосування податкової соціальної пільги до нього у 2014 році.

У звязку з чим, останній звернувся з відповідною заявою до начальника філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», про повернення заробітної плати, тобто грошей, які незаконно з нього були стягнені та їм не отримані (а.с. 8). Однак, вказана заява була проігнорована.

У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати робітнику оформлену трудову книжку та здійснити з ним розрахунок у встановлені ст. 116 КЗпП України строки.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх належних йому від підприємства сум здійснюється в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк сплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині стягнення суми податкової соціальної пільги в розмірі 3014 гривень 55 копійок з управління Державного казначейства в Жовтневому районі міста Дніпропетровська підлягають задоволенню. Вказана сума має бути стягнута з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» оскільки, відповідно до ст.ст. 116,117 КЗпП України саме він є належною особою з якої слід стягнути вказану суму.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 48 149,36 грн. підлягають частковому задоволенню, з тих підстав, що оскільки сума 3014,55 грн. пільги є спірною, тому середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку має бути стягнута у розмірі 3014,55 грн.

Посилання апеляційної скарги про те, що позивачем не був доплачений судовий збір при поданні уточненої позовної заяви не можна взяти до уваги.

Оскільки, такі порушення судом першої інстанції не можуть призвести до зміни чи скасування судового рішення.

Що стосується дійсного права позивача на застосування до нього податкової соціальної пільги у 2014 році, колегія суддів вважає наступне.

Конкретне визначення податкової соціальної пільги у Податковому кодексі України відсутнє. Проте, як убачається з пункту 169.1 ПКУ - Податкова соціальна пільга сума, на яку платник податку на доходи фізичних осіб, має право зменшити свій загальний місячний оподатковуваний дохід у вигляді заробітної плати від одного роботодавця.

Відповідно до пп.169.2.2 п.169.2 ст.169 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами і доповненнями (далі - ПКУ) платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги.

Платник податку, який має право на застосування податкової соціальної пільги більшої, ніж передбачена пп.169.1.1 п. 169.1 ст.169 ПКУ, зазначає про таке право у заяві про застосування пільги, до якої додає відповідні підтвердні документи (пп.169.3.2 п.169.3 ст.169 ПКУ).

Перелік таких документів та порядок їх надання визначено Порядком подання документів для застосування податкової соціальної пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1227 (далі Порядок).

Платник податку подає роботодавцю заяву про обрання місця застосування податкової соціальної пільги (далі - заява про застосування пільги) за встановленою Державною податковою службою формою (п.2 Порядку).

Як убачається з матеріалів справи, і зазначене не заперечувалось сторонами у справі, позивач звернувся 02 січня 2014 року до роботодавця з відповідною заявою у вигляді бланку про самостійний вибір місця застосування податкової соціальної пільги (а.с.81,91). Підставою застосування такої пільги позивачем було зазначено п.п.169.1.1 п.169.1 ст. 169 ПКУ. Також, до заяви було надано необхідні додатки.

Як було зазначено у судовому засіданні представником відповідача, роботодавцем було прийнято рішення про відмову у застосуванні у відношенні позивача податкової соціальної пільги з підстав п.п.169.1.1 п.169.1 ст. 169 ПКУ. Однак, а ні суду першої інстанції, а ні апеляційної інстанції у підтвердження своїх заперечень з цього приводу відповідачем не було надано будь-яких доказів сповіщення позивача щодо самої відмови, а також підстав такої відмови чи роз»яснення його права на отримання такої пільги, однак з інших підстав. Не надано доказів, що позивачу було відомо щодо незастосування до нього податкової соціальної пільги.

Натомість, позивач у січні 2015 року, скориставшись своїм правом на збільшення податкової соціальної пільги подав роботодавцю відповідну письмову заяву із зазначенням підстав передбачених п.п.169.1.2 п.169.1 ст. 169 ПКУ.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності у них підстав для застосування до позивача податкової соціальної пільги у 2014 році є такими, що підлягають відхиленню, як безпідставні, а висновки суду першої інстанції залишенню без змін, як обґрунтовані та справедливі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_3