У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2014 року ОСОБА_4, керуючи по вул. Балківськійу м. Одесі автомобілем Mitsubishi Galant, державний номерний знак НОМЕР_1, допустила зіткнення з належним йому транспортним засобом BMW 525i, державний номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а йому завдано майнову шкоду.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2014 року винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) визнано ОСОБА_4

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_4: вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля в розмірі 77 605 грн, витрати на складення попереднього кошторису пошкоджень автомобіля у розмірі 570 грн 24 коп., на експертні послуги оцінювача - 700 грн, оплату телеграми для виклику відповідача на місце проведення експертного дослідження - 42 грн 96 коп., на оплату послуг евакуатора для доставки автомобіля до місця проведення експертного дослідження - 350 грн, на оплату послуг СТО 328 грн 80 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 79 597 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, витрати на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційному порядку справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року рішення суду першої інстанції у частині стягнення витрат на правову допомогу скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих вимог ОСОБА_3 відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення змінити, стягнути з ОСОБА_4 24 374 грн 46 коп. на відшкодування майнової шкоди.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що втрати, яких зазнав позивач, завдані протиправними діями відповідача, тому підлягають відшкодуванню. При визначенні розміру відшкодування шкоди суд виходив з принципу реального виконання зобов'язання й вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, за якою розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що ОСОБА_4 не надала доказів на підтвердження вимог про передачу їй замінених деталей, пошкоджених внаслідок ДТП, що вони мають певну цінність, а тому районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 31 травня 2014 року ОСОБА_4, керуючи по вул. Балківській у м. Одесі автомобілем Mitsubishi Galant, державний номерний знак НОМЕР_1, допустила зіткнення з належним йому транспортним засобом BMW 525i, державний номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а йому завдано майнову шкоду.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 7 серпня 2014 року винною у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_4

Висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 2 липня 2014 року № 231/14 вартість матеріального збитку, завданого позивачу, визначено у розмірі 42 163 грн 62 коп. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,7.

Згідно з актом виконаних робіт від 20 серпня 2014 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 17 від 20 серпня 2014 року фактично для відновлення пошкодженого автомобіля позивач витратив 77 605 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом пп. 8.1. - 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, якщо вартість відновлювального ремонту ТЗ не перевищує його ринкову вартість, розмір матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників ТЗ.

Відповідно до п. 7.41. вищевказаної Методики для складників ТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення коефіцієнта фізичного зносу приймається рівним 0,7.

Крім того, у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Таким чином, фізичний знос не застосовується, якщо для відновлення пошкодженого ТЗ було використано нові вузли (деталі), взамін знятих з виробництва деталей і зношеність пошкодженого майна застосовується при відшкодуванні збитків.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом із тим апеляційний суд на вказані положення закону уваги не звернув та не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що деталі на його автомобіль не випускаються і зняті з виробництва, саме деталі, а не автомобіль, оскільки якщо автомобіль знімається з виробництва, деталі на нього випускаються протягом десяти років.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та передчасно погодився з рішенням суду першої інстанції про стягнення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, не звернувши увагу на те, що на замінені деталі пошкодженого транспортного засобу повинен враховуватись фізичний знос.

Також апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції в ухвалі від 29 липня 2015 року зазначив про необхідність з'ясування саме наведених вище фактичних обставин та їх правової оцінки з урахуванням положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Проте суд таких висновків не виконав.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик