Справа № 285/3898/15-ц
провадження № 2/0285/64/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.04.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі головуючого - судді Помогаєва А.В.,

за участі секретаря Семенюк І.В.,

позивача: ОСОБА_1, представника позивача: ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, суд -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 90) просила визнати припиненим договір поруки № НОМЕР_1 від 15.06.2007 року, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 Під час шлюбу 15.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, зобовязання за яким забезпечено договором поруки. Правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» є ПАТ «УкрСиббанк».

Під час дії кредитного договору банк змінив термін виконання основного зобовязання та збільшив обсяг відповідальності без повідомлення позичальника та поручителя, шляхом підвищення відсоткової ставки за користування коштами з 13 % річних до 26 %.

Крім того, договором не визначено строк дії поруки, а банком пропущено шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами. Позичальник не вніс черговий платіж 15.10.2014 року, отже з 16.10.2014 року почався перебіг шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя, який завершився 16.0.4.2015 року.

Вимогу до поручителя банк предявив лише 08.05.2015 року, після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Позивач та її представник у судовому засіданні просили позов задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що підвищення процентної ставки за користування кредитом передбачено п. 1.3.2, та п. 9.2 Кредитного договору, з яким поручитель була ознайомлена, що підтверджується її підписом у кредитному договорі. Про підвищення ставки позичальник повідомлявся письмово, що є дотриманням порядку зміни умов договору. Щодо строків дії поруки посилався на п. 3.1 договору поруки, який передбачає його дію до повного припинення всіх зобовязань Боржника за Основним договором.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання повторно не зявився і суд визнав можливим розглянути справу за його відсутності згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту у розмірі 120 000,00 дол. США зі сплатою 13 % річних на строк до 15.06.2018 року (а.с. 6-9).

15.06.2007 року для забезпечення виконання кредитного договору боржником, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 0 (а.с. 10-12).

22.02.2008 року на адресу позичальника ОСОБА_5 банком направлено повідомлення про зміну з 12.03.2008 року системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, а саме у випадку прострочення платежу за кредитним договором, Банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу, нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. Повідомлення на адресу позичальника направлено рекомендованим поштовим відправленням, що підтверджується матеріалами кредитної справи.

Відповідно до п. 1.3.1 Кредитного договору процентна ставка становила 13% річних. Отже, після 12.03.2008 року з дати виникнення простроченої суми основного боргу, банк нараховував на прострочену суму основного боргу підвищені проценти в розмірі 26%. Збільшення заборгованості внаслідок підвищення даної ставки підтверджується розрахунком, що наявний у матеріалах справи (а.с. 13-21)

08.05.2015 року банк направив позичальнику та поручителям письмову вимогу про розмір заборгованості позичальника та дострокове повернення кредиту, у випаду несплати поточної заборгованості протягом 41 дня (а.с. 22-23).

24.07.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до позичальника та поручителів.

Порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Пунктом 9.2 кредитного договору визначено умови та порядок зміни відсоткової ставки за кредитом. Банк зобовязаний письмово повідомити позичальника не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни процентної ставки.

Таким чином, договором передбачено можливість зміни відсоткової ставки за позикою і позикодавцем виконано умови договору про повідомлення позичальника.

Разом з тим, п. 2.1. договору поруки передбачено, що Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» Сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що банк порушив умови договору поруки про порядок отримання згоди поручителя на зміну умов кредитного договору, внаслідок чого збільшено обсяг відповідальності поручителя без його згоди, що має наслідком припинення поруки.

Щодо посилань позивача на припинення поруки у звязку із закінченням строку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки від 15.06.2007 року, у разі невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором Кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обовязковими до виконання Поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) (а.с. 11).

Пунктом 3.1 договору поруки визначено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань Боржника за основним договором.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що договором не визначено строк дії поруки. Отже, згідно вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука за даним договором може бути припинена, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Зобовязання за кредитним договором складається із сукупності щомісячних платежів, визначених графіком, що є частиною кредитного договору. У випадку прострочення чергового платежу, порука припиняється щодо кожного такого платежу після спливу 6 місячного строку.

Таким чином, порука припинена лише щодо тих прострочених платежів, за яким прострочення перевищує 6 місяців і банк не звернувся до суду з вимогою про їх стягнення з поручителя.

Кінцевий строк повернення кредиту визначено договором - 15.06.2018 року

Оскільки 08.05.2015 року банк направив позичальнику та поручителям письмову вимогу про розмір заборгованості позичальника та дострокове повернення кредиту, у випаду несплати поточної заборгованості протягом 41 дня (а.с. 22-23), і така вимога не була виконана, є підстави вважати, що банком змінено строки виконання зобовязання за кредитним договором і строк його дострокового повернення настав у червні 2015 року.

Таким чином, на момент звернення банку до суду з позовом у липні 2015 року, строк дії поруки не сплинув принаймні щодо частини зобовязань позичальника.

Разом з тим, оскільки судом встановлено факт зміни зобовязання позичальника без згоди поручителя, що також має наслідком припинення поруки, суд приходить до висновку, що зобовязання за порукою слід визнати припиненим

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою..

Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215, 223, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати припиненою поруку за договором № 0 від 15.06.2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 04.05.2016 року.

Головуючий: А.В. Помогаєв