Провадження № 22-ц/779/940/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року позивач звернувся з даним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в розмірі 9153, 15 гривень, 2000 гривень моральної шкоди, витрати на правову допомогу та судові витрати.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 03 квітня 2015 року ОСОБА_2 в м. Івано-Франківську по вул. Надрічній, керуючи транспортним засобом марки Opel Vivaro д.н.з. НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2. Внаслідок зіткнення керований ОСОБА_5 автомобіль отримав механічні пошкодження у вигляді деформації задньої частини кузова автомобіля, пошкодження задньої фари, деформації кришки багажника, пошкодження заднього бампера. У червні 2015 року позивач відшкодував ПП «Зевс» шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 в сумі 9153, 15 гривень. Після проведення ремонту автомобіля неодноразово розмовляв з ОСОБА_2 про повернення сплачених ним коштів та відшкодування завданої шкоди в сумі 9153, 15 гривень в добровільному порядку, однак останній відмовився. Також, внаслідок вищевказаної пригоди і незаконних, протиправних дій відповідача йому заподіяно моральну шкоду, через пережитий в момент ДТП стрес. Пошкодження автомобіля стало причиною моральних страждань, тривалий час не мав змоги користуватися автомобілем, який є засобом пересування та необхідний для виконання посадових обов'язків.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 9153, 15 гривень майнової шкоди, 1250 гривень витрат на правову допомогу, 243, 60 гривень витрат на відшкодування з оплати судового збору.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що судом неповно досліджено докази, не з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права. Судом безпідставно не застосовано норми ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 29 Закону страховиком у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тобто цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована і відповідно ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок відшкодувати шкоду покладається на страховика.

Позивачем не доведено факт відшкодування особисто із власних коштів вартості ремонту власнику майна. Про цей факт позивачем тільки вказано у позовній заяві і не підтверджено жодними письмовими доказами. Наданий до матеріалів справи як доказ товарний чек на суму 3000 гривень є неналежним і недопустимим доказом, оскільки не містить інформації про платника. Вказаний товарний чек тільки підтверджує, що певний підприємець продав задній бампер до автомобіля «Шкода Фабія» і не містить повної ідентифікації автомобіля та його власника чи користувача. Також немає жодних підстав стягувати з відповідача суму витрат на правову допомогу та судові витрати.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали, представника позивача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він пропонував позивачу товари взамін пошкоджених, самостійно усував наслідки своїх дій, надав грошові кошти на відшкодування шкоди, не надав суду будь-якого обґрунтованого розрахунку на спростування позову, а доведення правових підстав для відмови в позові законом покладено безпосередньо на відповідача.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 03 квітня 2015 року ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Опель НОМЕР_1 по вул. Надрічній в м. Івано-Франківську не дотримався безпечної швидкості та дистанції руху і допустив зіткнення з автомобілем Шкода НОМЕР_3 пік керуванням ОСОБА_5, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження заднього бамперу, задньої правової фари, кришки багажника.

Відповідач при розгляді справи судом першої інстанції не заперечував тих обставин, що транспортна пригода сталася з його вини, а позивач керував автомобілем на відповідній правовій основі.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль Шкода Фабія АН2117 НОМЕР_5 належить ПП «Зевс».

Відповідно до товарного чека №23 від 23 червня 2015 року за бампер задній до автомобіля Шкода Фабія сплачено 3000 гривень ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про сплату єдиного податку №132931 ОСОБА_6 здійснює діяльність з технічного обслуговування транспортних засобів, роздрібної торгівлі.

Відповідно до акту виконаних робіт ІФ-К-15001097 ТОВ «ІФКАР» здійснило ремонт автомобіля Шкода Фабія НОМЕР_6 на суму 6153, 15 гривень.

Відповідно до квитанції №000000049 від ОСОБА_5 прийнято ТОВ «ІФКАР» 6153, 15 гривень.

Тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, що позивачем фактично для відновлення пошкодженого автомобіля не сплачено 9153, 15 гривень.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що матеріальна відповідальність за спричинену шкоду згідно пред'явлених позовних вимог повинна бути відшкодована позивачу за його рахунок, а не за рахунок страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд першої інстанції вирішив позовні вимоги про відшкодування шкоди за рахунок відповідача на підставі правового висновку Верховного Суду України у справі 602808цс -15 від 20 січня 2016 року.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк