У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Леванчука А.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою Товариства з обмежено відповідальністю «Траст Фінанс» на рішення апеляційного суду Київської області від 11 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» (далі - ПАТ Банк «Траст») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути на свою користь з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 09 липня 2008 року у сумі 47 209,52 доларів США, що еквівалентно 374 498 грн 99 коп.

Свої вимоги ПАТ Банк «Траст» мотивувало тим, що 09 липня 2008 року між ВАТ Банк «Траст», правонаступником якого є ПАТ Банк «Траст», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 тис. доларів США та зобов'язався сплатити відсотки і виконати свої зобов'язання за договором у повному обсязі. В рахунок забезпечення виконання вказаного кредитного договору 09 липня 2008 року позивачем було укладено два договори поруки з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Вказував, що ОСОБА_4 не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 24 лютого 2011 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 47 209,52 доларів США.

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 09 липня 2008 року, посилаючись на те, що він внаслідок психічної хвороби при укладенні договору не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2013 року позов ПАТ Банк «Траст» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ Банк «Траст» заборгованість за кредитом в розмірі 374 498 грн 99 коп., з яких: 135 693 грн 12 коп. - тіло кредиту, 24 119 грн 61 коп. - відсотки, 214 686 грн 27 коп. - пеня.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 11 січня 2016 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ Банк «Траст» відмовлено, а позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсними з моменту укладення кредитний договір від 09 липня 2008 року № S011.0003628, укладений між ВАТ Банк «Траст» та ОСОБА_4 з усіма додатками.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі правонаступник ПАТ Банк «Траст» - ТОВ «Траст Фінанс» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Розглядаючи справу, апеляційний суд правильно встановив, що ОСОБА_4 психічно захворів в 1976 році, починаючи з 1998 року у нього почастішали приступи, гіпоманіакальні фази чергувались з депресивними; ремісії були короткими; у 2002 році йому встановлена інвалідність; з 2007 року ОСОБА_4 щорічно лікувався у психіатричних лікарнях.

Водночас апеляційний суд правильно встановив, що відповідно до висновку акта первинної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 03 листопада 2014 року № 158 ц, ОСОБА_4 під час підписання договору з банківською установою 09 липня 2008 року страждав на афективний розлад у вигляді важкого депресивного епізоду (МКХ-10, F32.2), який мав суттєвий вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому експертизою чітко та недвозначно встановлено, що ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договору з банківською установою 09 липня 2008 року.

Крім того, апеляційний суд правильно виходив із того, що зроблені під час вказаної судово-психіатричної експертизи висновки також узгоджуються з долученим до справи висновком спеціаліста Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України від 04 квітня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про неможливість ОСОБА_4 на час укладення кредитного договору усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Також апеляційний суд правильно виходив із того, що факт часткового виконання боргових зобов'язань за спірним договором не може спростовувати висновки про неможливість відповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання кредитного договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ Банк «Траст» та часткове задоволення позову ОСОБА_4, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також, обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 на час укладення оспорюваного кредитного договору був неспроможний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому вказаний договір, повинен бути визнаний недійсним відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю «Траст Фінанс» відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В. Маляренко