У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1,

суддів Григоренка М.П., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника Рівненської філії

ДУ «Держґрунтохорона» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України», Рівненської філії Державної установи «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» про скасування наказу в частині звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту фактичного розрахунку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом не враховано його переважного права на залишення на роботі у звязку із наявністю наукових здобутків та перебуванням на його утриманні трьох дітей при звільненні з роботи в звязку з скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Додає, що суд при цьому не витребував документів на підтвердження переважного права на залишення на роботі осіб, які продовжують працювати, та їх належну кваліфікацію, і відповідач таких документів також не надав. Звертає увагу на порушення роботодавцем вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, всупереч яким не запропонував йому при звільненні будь-яку іншу роботу на тому ж підприємстві. Заперечує посилання відповідача на те, що він або його дружина мали б зробити вибір, хто з них буде залишатися працювати на роботі, адже вони працюють на різних посадах та мають різні спеціалізації, а тому не можуть претендувати на одну і ту ж посаду. Стверджує, що відповідачем як роботодавцем порушено порядок звільнення з роботи найманих працівників, оскільки не надано відомостей для профспілкового комітету щодо порядку, процедури та кількості працівників, які підлягали до звільнення, відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 570/3064/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5

Провадження № 22-ц 787/1140/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_1

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з державною установою «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України», працюючи на посаді ґрунтознавця першої категорії в лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів з 11 грудня 2001 року по 30 червня 2015 року.

ОСОБА_6 України від 16 березня 2015 № 37-13-3-13/3732 доведено інформацію про зменшення видатків ДУ «Держґрунтохорона» та 31 березня 2015 року прийнято наказ ДУ «Держґрунтохорона» № 10 «Про затвердження граничної чисельності та штату працівників філій ДУ «Держґрунтохорона».

На виконання наказу Державної установи «Інститут охорони грунтів України» ДУ «Держгрунтохорона» №10 від 31.03.2015 року «Про затвердження граничної чисельності та штату працівників філій ДУ «Держгрунтохорона» Рівненською філією ДУ «Держґрунтохорона» прийнято наказ від 28 квітня 2015 № 11-1 «Про введення в дію штатного розпису», яким передбачено упорядкування штату Рівненської філії, введення в дію нового штатного розпису з 02 червня 2015 року та можливе вивільнення працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом було ознайомлено працівників Рівненської філії ДУ «Держрунтохорона та попереджено про наступне звільнення, включаючи і позивача.

Новий штатний розпис не містив посади, яку обіймав позивач.

Позивачу було надано для ознайомлення попередження про те, що в звязку з скороченням чисельності працівників його буде звільнено з роботи 30 червня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України

31 березня 2015 року директор Рівненської філії направив профспілковому комітету повідомлення про наступне вивільнення працівників і скорочення штату, а 11 червня 2015 року направив подання на кожного працівника про надання згоди на розірвання трудового договору, проте відповіді орган профспілки не надав.

Наказом директора Рівненської філії ДУ «Держґрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» ОСОБА_4 від 30 червня 2015 року № 26 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України, розглядаючи трудовий спір, повязаний зі звільненням у звязку зі скороченням штату, суди мають зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Розяснення аналогічного змісту викладені у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи про те, що позивач працював у ДУ «Держгрунтохорона» державної установи «Інститут охорони ґрунтів» ґрунтознавцем першої категорії в лабораторії моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів, і роботодавцем було прийнято рішення про затвердження граничної чисельності та штату працівників філій підприємства, упорядкування штату Рівненської філії, введення в дію з 02 червня 2015 року нового штатного розпису та вивільнення у зв'язку з цим працівників, а також дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача відбулося скорочення штату працівників у вигляді скорочення, зокрема, посади, яку обіймав позивач, і новим штатним розписом цієї посади не передбачено, а тому його переважне право на залишення на роботі не порушено.

На підтвердження даного висновку в рішенні суду містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів критично оцінює посилання апеляційної скарги на те, що звільнення позивача відбулося з порушенням процедури звільнення, передбаченої Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Так, відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" професійні спілки, їх об'єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні.

Згідно з ч. ч. 9, 10 ст. 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" передбачено, що профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту, профспілка, її організації, об'єднання профспілок здійснюють свої повноваження, набувають цивільних прав і беруть на себе цивільні обов'язки через свої виборні органи, які діють у межах прав, наданих їм за законом та статутом (положенням).

Згідно ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

За положеннями ст. 39 цього Закону, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2015 року відбулися збори трудового колективу філії, де колектив працівників було повідомлено про можливе звільнення працівників у звязку з скороченням штату (а.с. 151), 31 березня 2015 року директором Рівненської філії надіслано профспілковому комітету повідомлення про майбутнє вивільнення працівників і скорочення штату (а.с.150), тобто за три місяці до запланованого скорочення, а 11 червня 2015 року надіслано подання на кожного працівника про надання згоди на розірвання трудового договору (а.с. 149).

Відповідно до повідомлення голови профспілкового комітету Рівненської філії ДУ «Дергрунтохорона» від 26.10.2015 року (а.с. 158), рішення на подання директора установи надати згоду на розірвання трудового договору щодо звільнення працівників до встановленої дати звільнення не приймалось.

Зазначені матеріали справи дають підстави вважати, що профспілкова організація Рівненської філії ДУ «Дергрунтохорона» пройшла легалізацію за правилами ст. 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та набула статусу окремої профспілкової організації з якою роботодавець має узгоджувати деякі питання своєї діяльності.

Колегія суддів прийшла до такого висновку, враховуючи положення ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 252 КЗпП України, а також ст. 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", що на виконання Рішення Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року № 11-рп/2000 була викладена в новій редакції, відповідно до якої профспілки, їх обєднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу.

З аналізу ст. 43 КЗпП України вбачається, що незгода на звільнення працівника профком має бути обґрунтована та у формі відповідного рішення в триденний строк надана власнику чи його представнику. Якщо рішення в зазначений строк не подано, вважається, що згода на звільнення працівника надана. Якщо все ж таки профком не дав згоду на звільнення, і його рішення не має обґрунтувань, то власник або уповноважений ним орган має повне право звільнити працівника самовільно.

Враховуючи те, що профкомітет Рівненської філії ДУ «Дергрунтохорона» на звернення роботодавця про надання згоди на звільнення не надав жодної відповіді і не прийняв рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було дотримано передбачену Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» процедуру звільнення позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом при вирішенні спору не враховано його переважного права на залишення на роботі колегією суддів відхиляються як такі, що спростовуються обставинами справи.

Так, судом безспірно встановлено, Рівненської філії ДУ «Держґрунтохорона» що після затвердження нового штатного розпису Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України", введеного в дію з 02.06.2015 року, на підприємстві утворена «лабораторія моніторингу, агрохімічної паспортизації, охорони родючості ґрунтів і проектної документації». Структурний підрозділ «лабораторія і моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів», у якому працював позивач, був ліквідований. До новоствореного підрозділ були переведені ті працівники, які мали відповідну кваліфікацію та могли працювати за кількома напрямками. Позивач не міг виконувати роботу в новоствореному структурному підрозділі у звязку з відсутністю відповідної освіти, що він сам визнав у судовому засіданні.

Таким чином, посилання позивача на те, що він мав переважне право залишитися на роботі як такий, що має наукові здобутки та як батько, на утриманні якого перебуває троє дітей, чи наявні інші утриманці не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки в даному випадку має місце не скорочення чисельності працівників, які займали однакову посаду, а скорочення посади ґрунтознавця лабораторії і моніторингу та агрохімічної паспортизації ґрунтів взагалі.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді : підпис ОСОБА_7

підпис ОСОБА_8

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_1