Провадження № 2/127/4550/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 червня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю членів сімї, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просили:

- визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири №3, яка знаходиться в шестиквартирному будинку житловому будинку з прибудовою літ. «А» під №34, розташованому по вул. ОСОБА_4 в селі Лука Мелешківська, Вінницького району Вінницької області, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №891;

- визнати квартиру №3, яка знаходиться в шестиквартирному будинку житловому будинку з прибудовою літ. «А» під №34, розташованому по вул. ОСОБА_4 в м. Вінниці (бувша адреса: ОСОБА_6, Вінницького району Вінницької області) спільною сумісною власністю членів сімї - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках по 1/3 частці кожному право власності на квартиру №3, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Наливайка С., будинок, 34.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно п. 4 ч. 2 вказаної статті позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. В той же час, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

В позовній заяві позивачами зазначено ціну позову 200906 грн., яка визначена позивачами виходячи з вартості 2/3 часток квартири №3, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Наливайка С., будинок, 34, повна вартість якої, в свою чергу, взята позивачами, з листа без номера та дати адресованого адвокату ОСОБА_7 за підписом директора ТОВ «Стиль-Естейт» ОСОБА_8

Проте, суд вважає, що позивачі в позовній заяві в якості ціни позову зазначили не дійсну - ринкову вартість майна, право власності на яке просять суд визнати за ними, як того вимагається п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, та сплатили судовий збір за подання позовної заяви виходячи не з дійсної (ринкової) вартості нерухомого майна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» N2658-III звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених

процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. (ч. 2 Закону N2658-III).

Проте, вищевказаний лист без номера та дати адресований адвокату ОСОБА_7 за підписом директора ТОВ «Стиль-Естейт» ОСОБА_8 не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та не може вважатися оцінкою майна в розумінні цього закону, оскільки не містить розділів, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Крім того, з матеріалів позовної заяви не вбачається, що директор ТОВ «Стиль-Естейт» ОСОБА_8 відноситься до суб'єктів оціночної діяльності, має спеціальні знання та відповідно наділений повноваженнями щодо здійснення оцінки майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » розяснено судам, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення державного мита та інших обовязкових платежів визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358.

У відповідності до п.п. 1 п. 1 вказаної вище постанови оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (далі - оподаткування), є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав.

Також, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки майна для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21 серпня 2014 року № 358, оцінка обєкта для цілей оподаткування здійснюється субєктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у складі яких працює хоча б один оцінювач, який отримав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» хоча б за однією із спеціалізації у межах напряму 1 Оцінка обєктів у матеріальній формі і напряму 2 Оцінка цілісних майнових комплексів, паїв, цінних паперів, майнових прав та нематеріальних активів, у тому числі прав на обєкти інтелектуальної власності.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України звіт про оцінку майна є чинним протягом шести місяців.

З огляду на відсутність доказів щодо визначення ціни позову, відсутня можливість перевірити правильність суми судового збору, сплаченого позивачами з майнової вимоги про визнання права власності на квартиру, а відтак квитанція № 15 від 07.06.2016р. про сплату 2010,00 грн. не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому розмірі.

Крім того, позивачами при зверненні до суду з даною позовною заявою, крім вимог майнового характеру про визнання права власності на квартиру, про яку зазначено вище, в позовній заяві заявлено також 2 (дві) позовних вимоги немайнового характеру, а саме про визнання частково недійним договору купівлі-продажу та про визнання квартири спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 13 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснив судам, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Однак, доказів сплати судового збору з позовних вимог немайнового характеру про визнання частково недійним договору купівлі-продажу та про визнання квартири спільною сумісною власністю, позивачами не надано.

Крім того, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Однак, в позовній заяві не в повній мірі викладено обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги у звязку з чим неможливо встановити зміст позовних вимог.

Так, заявляючи вимогу про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири позивачами не зазначено в якій саме частині вони просять визнати недійсним договір.

Крім того, в пункті 3 прохальної частини позовної заяви позивачі просять визнати квартиру спільною сумісною власністю, тоді як в пункті 4 прохальної частини позовної заяви позивачі просять визнати право власності на 1/3 частку за кожним.

Таким чином, з позовної заяви неможливо встановити на якому правовому титуті, на думку позивачів, належить сторонам оспорювана квартира спільна сумісна власність чи спільна часткова власність.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю членів сімї, підлягає залишенню без руху, з наданням позивачам строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 80, 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільною сумісною власністю членів сімї, залишити без руху та надати позивачам строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 3 (трьох) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: