Справа № 127/1531/16-ц Провадження № 22-ц/772/1755/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 57Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Денишенко Т.О., Луценка В.В.

При секретарі: Торбасюк О.І.

За участю: позивача ОСОБА_2; відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів,

В с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення коштів, яким просила розірвати договір № 710 від 28 серпня 2015 року, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 6 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначила, що рішення суду підлягає скасуванню в звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач і його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір № DY-710, згідно умов якого виконавець зобовязався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій, а замовник зобовязується оплатити та прийняти готові вироби і роботу відповідно до умов даного договору (а. с. 5).

Відповідно до умов договору вартість виробів складає 7 725 грн. (п. 2.1.); завдаток 3 500 грн. (п. 2.2.); борг до передачі у власність 4 225 грн. (п. 2.3.).

Згідно з п. 3.1.1. договору борг до передачі у власність повинен бути виплачений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що після виконання п. 3.1. договору виконавець зобовязується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору.

Відповідно до п. 7.6. договору замовник повідомлений про неможливість розірвання даного договору відповідно до додатку № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року №172, якою затверджено перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню). Відповідно до даного переліку скло нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником) обміну (поверненню) не підлягає. ПВХ конструкції виготовлені на замовлення та під розмір замовника, враховуючи зміст ст. 184 ЦК України, є річчю, визначеною індивідуальними ознаками, незамінною.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1). У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 9 Закону України «Про захист прав споживачів» надає право споживачу обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем (ч. 1). Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобовязаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару (ч. 2).

Разом з цим постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 затверджено перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню), до яких, зокрема, віднесено лінійний та листковий металопрокат, трубна продукція, пиломатеріали, погонажні (плінтус, наличник), плитні матеріали (деревоволокнисті та деревостружкові плити, фанера) і скло, нарізані або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 зазначила те, що її змусили підписати договір від 28 серпня 2015 року під психологічним тиском та застосуванням до неї нечесної та агресивної підприємницької практики, при цьому послалася на ст. 652 ЦК України.

За правилами ст. 652 ЦК України у разі зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (ч. 1).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Стаття 60 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, як беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач була вільною у своєму виборі та мала право не укладати оспорюваний договір.

Підписавши оспорюваний договір, позивач підтвердила цим самим своє волевиявлення на укладення договору та згоду з умовами договору. Будь-яких доказів наявності перешкод для ознайомлення із умовами договору позивач суду не надала.

Пунктом 7.6. договору позивач була повідомлена про неможливість розірвання даного договору відповідно до додатку № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року №172, якою затверджено перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню), згідно якого скло нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником) обміну (поверненню) не підлягає.

По справі також встановлено, що позивач добровільно надала платіжну картку ПАТ КБ «Приватбанк» для здійснення оплати завдатку за оспорюваним договором через платіжний термінал, що також свідчить про волевиявлення позивача при укладенні договору.

Крім того позивач суду не надала будь-яких доказів настання істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, що може бути підставою для розірвання договору відповідно до ст. 652 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач не довела обставин, на які вона посилалась як на підставу таких своїх вимог, і відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України не підтвердила цих доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України.

Отже висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що її не було ознайомлено з усіма істотними умовами договору та було примушено до підписання договору, а відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним, є безпідставними та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом про розірвання договору та стягнення коштів, пославшись при цьому на ст. 652 ЦК України, зазначивши, що договір нею було підписано під примусом, психологічним тиском та застосуванням до неї нечесної та агресивної підприємницької практики, а не про визнання договору недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Такі позовні вимоги позивач підтримала у судовому засіданні і вони були вирішені судом.

Інші доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригінало:

Суддя: М.В. Матківська