АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Козленко Г.О.
№22-ц/796/7469/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №760/1296/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ПАТ «БМ Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 310928 від 25 квітня 2012 року про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту в розмірі 32 065,66 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалося на те, що між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 25.04.2012 року було укладено договір № 310928 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту, згідно умов якого, останньому було надано кредит у розмірі 18 000 грн. на строк до 25.04.2014 року.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, проте, відповідач ОСОБА_1 їх не виконує належним чином, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника в судовому порядку.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року -позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за Договором № 310928 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту від 25.04.2012 у розмірі - 32 065 грн. 66 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що ним деякий час не проводилося обслуговування Рахунку, а саме:не сплачувалися обов'язкові платежі. В подальшому було сплачено заборгованість, про яку йому повідомляли працівники банку, а тому він вважав, що у нього була відсутня будь-яка заборгованість за кредитом.

Крім того, він не отримував претензію Банку про заборгованість, що підтверджується відсутністю даних про вручення (а.с.26). Наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення нібито якогось відправлення від 10.12.2014 не може слугувати доказом вручення претензії банку через відсутність даних, що це за поштове відправлення, його зміст, від імені кого і кому вручене, оскільки його копія нечітка й на ній не видно відправника та не зазначено, який статус воно має. Також відсутній підпис особи, яка отримала це відправлення, і яке відношення вона має до нього. Поштове відправлення він чи будь хто від його імені отримувати не міг, оскільки вказану квартиру продано ще в 2013 році, де з того часу не проживав, про що до суду надані відповідні докази.

Вважає, що згідно наданих Банком даних (а.с.11) він з 25.07.2012 року перестав користуватися кредитними коштами і відновив їх отримання 10.01.2013 року, отримавши готівкою до 12.01.2013 року 4000 грн. + 100 грн. комісії за зняття готівки. Відповідно до претензії від 26.09.12 (a.c.25) заборгованість на цю дату складає 2 093,99 грн., з яких заборгованість по тілу 1 709,43 грн. і по процентах 384,56 грн. Тобто за будь-яких обставин на дату подання позову строкова заборгованість за кредитом не могла перевищувати 5 809,43 грн. (1709,43+4000+100) і аж ніяк 9 662,82 грн., як вказано у позові. 09.01.2013 року він вніс на картковий рахунок 8 000 грн. (a.c.7), тобто ту суму, про яку йому було повідомлено у відділенні банку як про виниклу заборгованість, тим самим повністю розрахувавшись по кредиту, тому заборгованість по тілу кредиту (основну заборгованість за кредитом) на момент подачі позову не могла перевищувати 4 100 грн.

Зазначив, що в Договорі відсутні визначення таких понять як «заборгованість за простроченим кредитом», «прострочені проценти», «заборгованість по процентам за прострочений кредит», «штрафні проценти», «строкові проценти», «комісія за несвоєчасну оплату щомісячного платежу». В умовах Договору (п.2.4) зазначаються такі платежі як «заборгованість за основним боргом, обов'язковий платіж (п.п.2.4.1), проценти за користування кредитними коштами (п.п.2.4.3), відсотки на суму Овердрафту (п.п.2.4.5), проценти на суму основного боргу (п.п.2.4.4), проценти на суму простроченої заборгованості (п.п.2.4.6). Через відсутність будь-якого розрахунку суми позову неможливо визначитись з відповідністю понять, зазначених в Договорі та позові і правильністю їх розрахунку відповідно до умов Договору. В умовах Договору взагалі відсутнє таке поняття як сплата комісії, а в п.4.1.1, на який посилається позивач як підставу для її нарахування, йде мова про штрафні санкції.

Також вказує на те, що через невизначеність у позовній заяві Банком строку припинення періодичних платежів неможливо і визначитися з початком перебігу строку позовної давності. Якщо ж слідувати логіці позивача, виходячи з наявних доказів - припинення сплати коштів на погашення кредиту з серпня 2012 року, то на момент подачі позовної заяви сплив строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій (пені) за умовами Договору і тому до позовних вимог (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) щодо стягнення - 4 640,70 грн. заборгованість по процентам за прострочений кредит, 4 586 60 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 5 580 грн. комісія за несвоєчасну оплату щомісячного платежу, а фактично відповідно до умов Договору - штраф, повинна застосовуватися позовна давність, про що він вправі подати відповідну заяву до суду, зробленою до винесення рішення, як того вимагає ч.3 ст.267 ЦК України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ПАТ «БМ Банк» - Шиленко О.А. проти апеляційної скарги заперечував просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки ОСОБА_1свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у такому разі внаслідок порушення ним зобов'язання, заборгованість має бути стягнута у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 25.04.2012 року між ПАТ «БМ Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 310928 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановленням кредитного ліміту.

Згідно п.2.3.1 Кредитного договору банк відкрив клієнту позичковий рахунок НОМЕР_1 та надає клієнту кредит на умовах строковості, повороткості та платності, шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії в розмірі 18 000 грн. 00 коп. в національній валюті України - гривні, строком до 25.04.2014 року.

Відповідно до п.2.4.1 Кредитного договору позичальник не пізніше ніж через 15 календарних днів після закінчення кожного календарного місяця (календарний місяць визначено як розрахунковий період за цим договором) протягом строку дії кредитного ліміту, повинен повернути 5 (п'ять) процентів від заборгованості за основним боргом на кінець розрахункові періоду та сплатити всі нараховані за розрахунковий період проценти за користування кредитними коштами.

Пунктом 2.4.4 Кредитного договору передбачено, що протягом 45 календарних днів з дати виникнення заборгованості за основним боргом проценти на суму основного боргу розраховуються за ставкою 0,01% річних, виходячи з бази для розрахунку процентів «Факт/360». Після закінчення пільгового періоду проценти на суму основного боргу розраховуються за ставкою 30,99 % виходячи з бази для розрахунку процентів «Факт/360».

Згідно п.2.4.5 в разі виникнення овердрафту за картковим рахунком, за користування овердрафтом клієнт сплачує банку відсотки у розмірі 50 % річних, виходячи з методу для розрахунку процентів «Факт/360», що нараховується на суму овердрафту.

Відповідно до п.2.4.6 проценти на суму простроченої заборгованості нараховуються з першого дня виникнення такої заборгованості за ставкою 50 % річних, виходячи з для розрахунку процентів «Факт/360».

Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 18000,00 грн. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1, скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач припинив сплачувати заборгованість по кредиту в серпні 2012 року, у зв'язку з чим, станом на 25.05.2015 року загальна сума заборгованості складає 32 065,66 грн., з них: строкова заборгованість за кредитом - 0,00 грн. заборгованість за простроченим кредитом - 17 258,36 грн., заборгованість по процентам за прострочений кредит - 4 640,70 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 4 586,60 грн., комісія за несвоєчасну оплату щомісячного платежу - 5 580,00 грн.

В 2013 році ОСОБА_1 було здійснено платежі в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед банком та переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції цілком законного висновку дійшов про відповідальність боржника за вказаним договором та ухвалив рішення про задоволення позову, оскільки умови кредитного договору не виконуються належним чином.

У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Не заслуговують на увагу колегії суддів твердження апелянта про застосування строку позовної давності в один рік щодо пені (неустойки), оскільки позивач не вимагав стягнення з ОСОБА_1 пені чи неустойки.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді