Справа №278/1234/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

03 жовтня 2016 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Дубовік О.М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи в позові, що 14.03.2014 року він уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, за яким останній отримав кошти в сумі 50000 гривень, з терміном повернення до 14.09.2015 року, про те відповідач не виконав належним чином зобовязання, у звязку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом свої прав. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 84205 грн. 97 коп. з яких: 50000 грн. сума основного боргу; 25200 грн. штраф; 1035 грн. 62 коп. - 3 % річних за порушення умов договору; 7970 грн. 35 коп. витрати від інфляції.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися; остання надіслала до суду заяву про розгляд справи у відсутність її та позивача; позов підтримали в повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 39).

Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується письмовими поштовим повідомленнями, яке є в матеріалах справи ( а.с. 29, 37). Судові повістки про виклик відповідача повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що відповідач був повідомлений належним чином. З письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, позивача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти.

14.03.2015 року ОСОБА_1 надав позику ОСОБА_2 у сумі 50000 гривень, з терміном повернення до 14.09.2015 року, що підтверджено копією договору позики (а.с. 6), оригінал якого було досліджено у судовому засіданні.

Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що повернення зазначеної суми може мати місце за бажанням позичальника протягом шести місяців частинами, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше дати остаточного повернення всієї суми боргу, тобто до 14.09.2015 року.

В строк до 14.09.2015 року відповідач суму позики не повернув.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 дійсно отримав у позивача грошові кошти в сумі 50000 гривень та на даний час борг не повернув.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу або пені).

Пунктом 3 договору позики передбачено, що у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцеві штраф у розмірі 0,2% від суми заборгованості, яка залишилася за кожний день прострочення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 3) станом на 23.05.2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем за договором позики від 14.03.2015 року у сумі 84205 грн. 97 коп., з яких: 50000 грн. - основний борг; 25200 грн. - штраф згідно п.3 вказаного договору; 1035 грн. 62 коп. - 3 % річних за порушення умов договору; 7970 грн. 35 коп.- витрати від інфляції.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що з урахуванням меж заявлених вимог становить 7970 грн. 35 коп. та 1035 грн. 62 коп., які підлягають стягненню.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача судових витрат, тому суд не розглядає її.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 625, 1046, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2, суму боргу у розмірі 84205 грн. 97 коп., з яких: 50000 грн. сума основного боргу; 25200 грн. штраф; 1035 грн. 62 коп. - 3 % річних за порушення умов договору; 7970 грн. 35 коп. витрати від інфляції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Житомирський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: О. М. Дубовік