Справа № 569/4746/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

з секретарем Слободенюк В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 12 лютого 2016 року по день фактичного розрахунку в розмірі 6537 грн. 90 коп.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, подав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, позивач наказом начальника УМВС України в Рівненській області від 25 червня 2013 року № 190 о/с був прийнятий на посаду фахівця ІІ категорії центру надання послуг, повязаних з використанням транспортних засобів, з обслуговування м.Рівне, Рівненського та Здолбунівського районів (на правах відділу), підпорядкованого ВДАІ при УМВС України в Рівненській області, зі встановленням 8 тарифного розряду.

06 листопада 2015 року наказом начальника УМВС України в Рівненській області від 06 листопада 2015 року № 350 о/с ОСОБА_1 був звільнений з роботи згідно з п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією установи.

При звільненні ОСОБА_1 з роботи 06 листопада 2015 року йому не було виплачено 3521,74 грн. вихідної допомоги та 3372,23 грн. компенсації за невикористану відпустку, а всього 6893,97 грн.

Вказані обставини були встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2016 року по справі № 569/17107/15-ц, яке набрало законної сили 09 березня 2016 року (а.с.5-7).

Згідно рішення суду від 11 лютого 2016 року з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 були стягнуті 6893,97 грн. сум належних йому при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 18129, 87 грн.

Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області рішення суду від 11 лютого 2016 року було виконане 06 квітня 2016 року, що стверджується випискою з банківського рахунку ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ст. 47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13.

Так, вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум належних при звільненні у цій справі стосуються періоду з 12 лютого 2016 року до 05 квітня 2016 року, а середній заробіток за час затримки виплати сум належних при звільненні у справі №569/17107/15-ц стосувався періоду до 12 лютого 2016 року.

Крім того слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

За таких обставин та враховуючи те, що невиплата звільненому позивачу всіх сум, що належала йому від відповідача є триваючим правопорушенням та з винесенням рішення суду першої інстанції 11 лютого 2016 року не припинилося, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 12 лютого 2016 року по 05 квітня 2016 року, оскільки день фактичного розрахунку 06 квітня 2016 року.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Так, середньоденний заробіток позивача за два місяці перед звільненням складає 167,70 грн., що встановлено рішенням Рівненського міського суду від 11 лютого 2016 року та в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунок суми середнього заробітку не вірно, оскільки ним здійснено розрахунок виходячи із розміру середньої заробітної плати за один день 176, 70 грн.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути нарахована за кількістю робочих днів і це відповідає Порядку.

Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 12 лютого 2016 року по 05 квітня 2016 року включно, оскільки день фактичного розрахунку 06 квітня 2016 року.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 N 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» встановлені наступні показники робочих днів: лютий -21 день, березень 22 дні, квітень - 21 день.

Отже, позивачу були виплачені суми при звільненні із запізненням на 37 робочих днів.

Середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 12 лютого 2016 року по 05 квітня 2016 року включно буде складати: 37 х 167,70 = 6204 грн. 90 коп., де 167,70 грн. - середньоденна заробітна плата, а 37 - кількість робочих днів.

З огляду на те, що позивачем при пред'явлені позову сплачено судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., то з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 523 грн. 12 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,60,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6204 (шість тисяч двісті чотири) гривні 90 копійок.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 523 (пятсот двадцять три) гривні 12 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О. Першко