САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1552/15-ц
Провадження №2/726/20/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Тріски А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, приватне підприємство «Садгора Сервіс» про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Посилається на те, що на підставі договору дарування від 18.05.1999 року, який посвідчено державним нотаріусом Другої Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, та зареєстровано Чернівецьким міським комунальним БТІ 13.12.2002 року, він набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який належав на праві особистої власності ОСОБА_8.

Рішенням 9 сесії Чернівецької міської ради XXIV скликання від 27.02.2003 року №172 йому у приватну власність передано земельну ділянку площею 0,1000 га., за адресою АДРЕСА_1, та видано Державний акт, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9989.

За життя ОСОБА_8, 04.10.1959 року в житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 та 23.09.1983 року відповідач ОСОБА_3, а в 2001 році і відповідачка ОСОБА_4. В подальшому в даному будинку були також зареєстровані діти відповідачки ОСОБА_4, в 2006 році ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та в 2011 році ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначав, що в спірному будинку також зареєстрований він та члени його сім'ї, а саме його дружина ОСОБА_9, син ОСОБА_10, невістка ОСОБА_11, донька ОСОБА_12, та внучка ОСОБА_13, які постійно проживають та користуються будинком, та здійснюють догляд за ним.

Житловий будинок в якому проживає його сім'я та зареєстровані відповідачі, обіймає загальну площу 47,7 кв.м., житлову 26,90 кв.м. та складається із однієї житлової кімнати, житлової кухні, коридору, веранди та кухні.

Враховуючи, що площа житлового будинку АДРЕСА_1 є значно меншою встановленої норми на одну особу та необхідне для проживання його сім'ї, просить позбавити відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_14 позовні вимоги підтримав, послався на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити, додатково пояснив, що до складу сім'ї позивача входять його дружина, двоє його дітей, невістка та онука. В повній мірі розпоряджатися належним йому на праві приватної власності спірним житловим будинком він не має змоги, через реєстрацію та проживання у ньому сім'ї відповідачів. Проживання відповідачів у житловому будинку порушує його право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Будь-яких угод про користування спірним житловим приміщенням між позивачем та відповідачами не укладалося, спільного господарства ними не ведеться, а відповідачі не є членами сім'ї позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_15 в судовому засіданні позов не визнали надали свої заперечення. Просили в позові відмовити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 додатково пояснила суду, що вона є рідною сестрою померлого ОСОБА_8 та тіткою позивача ОСОБА_1. З дня народження вона постійно проживала в спірному житловому будинку разом з батьками. Її донька відповідачка ОСОБА_4 також народилася в спірному будинку та постійно в ньому проживає разом з дітьми. По досягненню повноліття була зареєстрована за місцем реєстрації матері в спірному житловому будинку. Про те, що на даний житловий будинок було визнано право власності за її рідним братом ОСОБА_8 їй не було відомо, оскільки відповідно до відомостей КЖРЕП №15 вона зареєстрована в АДРЕСА_1, та постійно займає 1 кімнату житловою площею 14,10 кв.м., загальною площею 21,90 кв.м. Будь-яких правовстановлюючих документів у неї на квартиру АДРЕСА_1, 120 у неї немає, вважає, що не було необхідності, оскільки даний будинок було розподілено її батьками між нею та померлим братом ОСОБА_8 Крім того сам позивач разом з дружиною сином та невісткою проживає в сусідньому житловому будинку, що ним побудовано поруч зі спірним.

Представник відповідачів ОСОБА_15 заперечуючи заявлені позивачем вимоги, у судовому засіданні зазначила, що відповідно до норм Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До членів сім'ї належать дружина наймача, їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї маж також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування заманим приміщенням. Право користування спірним житловим будинком відповідачка ОСОБА_2 набула відповідно до договору найму в той час коли житловий будинок не був приватною власністю. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України викладену у Постанові від 16 січня 2012 року по справі №6-57цс11 зазначила, що підстави права користування відповідачами спірним житловим приміщенням залежать від норм житлового та цивільного законодавства зокрема визначених ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, порушення яких позивачем не доведено.

Крім того, представник відповідачів ОСОБА_15 в судовому засіданні заявила клопотання про застосування строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 набув у власність спірний житловий будинок відповідно до договору дарування в 1999 році. На протязі всього часу відповідачі вільно проживали та користувалися спірним житловим будинком. Оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позивач не був позбавлений права звернутися до суду в межах трирічного строку за захистом свого порушеного права починаючи з 1999 року, останній пропустив строк звернення до суду з даним позовом, та у зв'язку із цим просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ПП «Садгора Сервіс» ОСОБА_16 в судовому засіданні вирішення спору залишила на розсуд суду, та пояснила суду, що відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_1 спірний житловий будинок є одноквартирним. З 2000 року було ведено електронний реєстр зареєстрованих осіб, та відповідно до якого довідки про склад сім'ї та реєстрацію осіб формується на підставі електронного реєстру. На момент створення даного реєстру відомості вносилися згідно адресних листків адресно-довідкового бюро. Про розбіжності у відомостях довідок про склад сім'ї щодо реєстрації сім'ї позивача в квартирі №2, а відповідачів в квартирі АДРЕСА_2 їй нічого невідомо. Щодо реєстрації в спірному будинку відповідачів ОСОБА_4 та неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 без згоди власника ОСОБА_1 пояснила, що на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не вимагається, та за таких обставин відповідачка ОСОБА_4 була зареєстрована за місцем реєстрації матері ОСОБА_2, а неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за місцем реєстрації їх матері відповідачки ОСОБА_4.

В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника служби у справах дітей Чернівецької міської ради та при прийнятті рішення врахувати права та інтереси дітей.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_17, показав суду, що він є рідним братом відповідачки ОСОБА_2 та дядьком позивача ОСОБА_1. Він народився в спірному житловому будинку в якому проживав з 1938 до 1958 років. Також з моменту свого народження у спірному будинку проживає відповідачка ОСОБА_2, а після народження ОСОБА_4, остання також була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1. Після початку судового розгляду даної справи йому стало відомо, що його покійний брат в 1961 році офрмаив правовстановлюючі документи на спірне будинковолодіння на власне ім'я. Також зазначив, що він часто буває в гостях у позивача та відповідачів. У відповідачів у кімнаті є два ліжка, однак чи проживає з ними відповідач ОСОБА_3 йому невідомо та з цього приводу він нічого пояснити не може, однак кілька раз його там бачив. У позивача є новий будинок в якому останній і проживає. Додав, що під час проживання відповідачки ОСОБА_2 разом з її чоловіком, останнім як на багатодітну сім'ю було отримано житлову квартиру в АДРЕСА_3, однак відповідачка ОСОБА_2 там не проживає.

Свідкок ОСОБА_18, показала суду, що народилася вона по АДРЕСА_3, однак на даний час проживає по АДРЕСА_4. Часто буває в гостях у відповідачів, востаннє була перед Новим роком. Відповідачі постійно проживають в спірному житловому будинку майже весь рік, і тільки на зимовий період коли холодно переїжджають проживати в місто Чернівці, в житло по АДРЕСА_5, куди саме їй невідомо. Стосовно квартири, яку отримав чоловік відповідачки ОСОБА_2 як багатодітна сім'я, то в ній наскільки їй відомо проживає близько сімнадцяти чоловік. Позивач разом з сином проживають в новозбудованому житловому будинку.

Свідок ОСОБА_19, пояснила суду, що з 1961 року проживає по АДРЕСА_6, та інколи заходить до сторін в гості. У позивача є 2 житлових будинки. В спірному житловому будинку проживає донька позивача з дитиною, а також відповідачі. Позивач разом з дружиною, сином та невісткою проживає в новозбудованому будинку.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 їх представника, представника третьої особи ПП «Садгора Сервіс», допитавши свідків вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Садгірської міської Ради депутатів трудящих №9/3 від 25 травня 1961 року «Про встановлення прав власності окремих громадян на житлові будинки м. Садгора» та відповідно до п. 54 додатку №1 до рішення міської ради від 25.05.1961 р. за №9/3 за громадянином ОСОБА_8 визнано право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1

На підставі договору дарування від 18.05.1999 року, який посвідчено державним нотаріусом Другої Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, та зареєстровано Чернівецьким міським комунальним БТІ 13.12.2002 року, право власності на житловий будинок №120 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 від ОСОБА_8 перейшло до позивача у справі ОСОБА_1./а.с.4-5/.

Факт наявності права власності у позивача ОСОБА_1 на спірний житловий будинок на момент розгляду справи підтверджується Витягом з державного реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 12.06.2015 року. /а.с.6/.

Відповідно до досліджених в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_1, спірний житловий будинок «літ.А» загальною площею 47,7 кв.м., в тому числі житловою 26,90 кв.м. є одноквартирним та складається із коридору «літ.1-1», житлової кухні «літ.1-2», житлової кімнати «літ.1-3», веранди «літ.1-4», кухні «літ.1-5» /а.с.9-12/.

Як встановлено в судовому засіданні в спірному житловому будинку зареєстровані позивач ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_20, донькою ОСОБА_12, сином ОСОБА_10, внучкою ОСОБА_13 та невістка ОСОБА_11., а також відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Батько позивача ОСОБА_8 у зв'язку зі смертю знятий з реєстраційного обліку 24 грудня 2015 року. Дані обставини підтверджуються також дослідженою в судому засіданні будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_1. /а.с. /.

Так, статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР.

Відповідно до положень ч.2 ст.64, ч.1 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство.

Як пояснила в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 вона з іншими відповідачами проживає в окремій житловій кімнаті, спільного господарства з позивачем та його сім'єю вони не ведуть. Крім того нею встановлено окремий електричний лічильник та оформлено особовий рахунок. Оплату за користування електричною енергією проводить самостійно.

За змістом ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Таким чином, права члена сім'ї власника жилого приміщення є похідними від прав власника.

Законом не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Виходячи з наведеного суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом право власності ОСОБА_8 припинено у зв'язку з укладенням договору дарування спірного житлового будинку 18 травня 1999 року. Судом також встановлено, що інших будь-яких договірних правовідносин між відповідачами і попереднім власником, які б давали підстави для обмеження прав позивача, як нового власника спірного будинку, не існувало, як не існує і передбачених законом підстав.

Для визначення статусу особи, яка проживає в жилому приміщенні, зокрема необхідне встановлення фактів ведення спільного господарства та постійного проживання особи з власником житлового приміщення.

З огляду на наведене відповідачами не доведено, що вони є членами сім'ї власника спірного житлового будинку, чи колишніми членами його сім'ї, постійного проживання з власником спірного будинку чи ведення спільного господарства.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, відповідачі не набули самостійного права на спірне житло з підстав, встановлених законом.

Що стосується клопотання представника відповідачів ОСОБА_15 про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Відповідно до 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 визначено, що за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що судом встановлено, що відповідачі порушують право власності позивача, внаслідок чого суд вважає, що необхідно відновити порушенні права та інтереси позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 253, 256, 267, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 15, 156 Житлового Кодексу України, ст.ст. 3,10, 11, 30, 57, 59, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_3

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя А. І. Тріска