АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/395/16 Головуючий 1 інст. - Бережна Н.М.
Справа № 621/4017/13-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк (ПАТ АБ) «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку, треті особи Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, Зміївський районний сектор ДМС України в Харківській області,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерний банк «Укргазбанк» ( далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Посилалося на те, що 16 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № 12/08-10, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 54 800 доларів США для придбання житлового будинку по АДРЕСА_1 В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 12/08-10, відповідно до умов якого банку в іпотеку передано нерухоме майно - придбаний за кредитні кошти вказаний вище житловий будинок. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09 листопада 2010 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 стягнута заборгованість за кредитним договором у poзмipi 53 673 доларів 90 центів США та 10 426 грн. 43 коп. пені. В рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто сгягнення на зазначений вище житловий будинок. Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що в спірному житловому будинку зареєстровані особи: ОСОБА_10, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що ускладнює виконання рішення суду. Позивачем було направлено на адресу відповідачів рекомендованим листом вимогу про добровільне звільнення вказаного житлового будинку. Посилаючись на те, що відповідачі добровільно будинок не звільняють, позивач просив виселити відповідачів iз житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення та зобов'язати Зміївський районний сектор Державної міграційної служби України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку вcix ociб, які зареєстровані за вказаною адресою.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року, в позові ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволена частково. Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При розгляді вищевказаної цивільної справи судова колегія відповідно до вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України враховує висновки і мотиви, з яких скасовано рішення судом касаційної інстанції, і які є обов'язковими при новому розгляді справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ АБ «Укргазбанк» підтримав доводи апеляційної скарги, в якій просив скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильного застосуванням норм матеріального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову банку.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питания: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мipi не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи 16 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № 12/08-10, за умовами якого остання отримала кредит в poзмipi 54 800 доларів США на придбання житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 терміном до 15 травня 2023 року зі сплатою 13,8 % pічних за користування кредитом.

3 метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 16 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 12/08-10, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 93,1 кв. м, житловою площею 51,6 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_3, який належить іпотекодавцю на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 16 травня 2008 року.

Також у забезпечення виконання ОСОБА_4 взятих на себе кредитних зобов'язань 16 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_11 було укладено договір поруки № 12-08-10.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09 листопада 2010 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 стягнута у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року в poзмipi 53 673 доларів 90 центів США та пеню в розмірі 10 426 грн. 43 коп. на користь ПАТ АБ «Укргазбанк». У рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на зазначений вище житловий будинок.

Відділом державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище судового рішення.

Відповідно до копії прибудинкової книги вищевказаного житлового будинку та інформації, наданої Зміївським районним сектором ДМС України в Харківській області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

12 листопада 2013 року банком на адресу відповідачів були направлені претензії (вимоги) про добровільне виселення з вказаного будинку (предмета іпотеки), і які були отримані відповідачами, однак до наступного часу відповідачі добровільно не виселилися.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив iз того, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, оскільки виселення відповідачів безпосередньо пов'язане із виконанням судового рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитися iз ухваленним рішенням, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно iз ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення вcix мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутися з таким позовом окремо.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в чaci, що закріплено уч.1 ст. 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно - правових актів у чaci лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Разом з тим мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у cправi № 6-44цс15.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув та, зокрема, не врахував, що предметом цього позову є не звернення стягнення на предмет іпотеки, а виселення осіб з будинку, який є предметом іпотеки, як наслідок невиконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухваленого 09 листопада 2010 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року.

Kpiм того, порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення передбачений ч.1 ст. 109 ЖК УРСР.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору вci мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 109 ЖК УРСР виселення громадян з iпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справi № 6-447цс15.

У зв'язку з вищезазначеним колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо виселення відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, ґрунтуються на вищевказаних вимогах закону та матеріалах справи, тому оскаржуване рішення районного суду в частині відмови у виселенні вказаних відповідачів підлягає скасуванню.

Однак колегія суддів відповідно до ст. 217 ЦПК України вважає, що до виниклих правовідносин слід застосувати Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, який унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

У зв'язку з зазначеним рішення суду апеляційної інстанції в частині виселення відповідачів на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Колегія суддів також вважає, що не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову банку щодо зобов'язання Зміївського районного сектору ДМС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку відповідачів за адресою спірного будинку, оскільки

відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на

підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто самостійна вимога позову про зняття з реєстрації місця проживання особи, яка підлягає виселенню, не є відповідно до ст. 16 ЦК України належним засобом здійснення цивільних прав.

У зв'язку з частковим задоволенням вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» на його користь з відповідачів підлягає стягненню згідно вимог ст.ст. 80,88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 351,20 грн., тобто по 70,24 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК

України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» задовольнити частково:

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду в цій частині не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь

Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» судовий збір в сумі 351 (триста п'ятдесят одна) гривня 20 копійок, тобто по 70 (сімдесят) гривень 24 копійки з кожної.

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: