АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________
Справа №613/1369/15-ц. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/2554/16. Суддя-доповідач : - ОСОБА_2
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря - Лашакової Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. В.Н. Каразіна, треті особи: відділ Держгеокадастру в Богодухівському районі Харківської області, відділ державної реєстрації речових прав на нерухомого майно Богодухівського районного управління юстиції в Харківській області - про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,63 га кадастровий номер :02:001:0356, яка розташована на території Павловської сільської ради Богодухівського району Харківської області за межами населеного пункту.

10 січня 2007 року на підставі договору оренди землі №184, який зареєстровано 18 березня 2008 року в Богодухівському відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за №32, він передав в оренду строком на 10 років належну йому земельну ділянку сільськогосподарському виробничому кооперативу ім. В.Н. Каразіна (далі - СВК ім. В.Н. Каразіна).

Вказаний договір є недійсним, оскільки визначення у договорі розміру орендної плати в сумі 844 грн. 20 коп., тобто 1,5 % від вартості земельної ділянки, не відповідає положенням Указу Президента України від 2 лютого 2002 року №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту населення селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» та сталося не з вільного його волевиявлення, як сторони договору при його укладенні і не у звязку з досягненням між ним та відповідачем згоди на такі умови, а внаслідок використання відповідачем його юридичної необізнаності, що призвело до значного порушення його прав, оскільки він тривалий час не отримував реального доходу від передачі земельної ділянки в оренду.

Крім того, договір оренди землі не містить істотних умов, а саме: про відповідальність орендаря за несплату орендної плати, передачі земельної ділянки у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 203, 215, 792 ЦК України, 96,141 ЗК України, ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ОСОБА_5 просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №184 від 10 січня 2007 року, укладений між ним та СВК ім. В.Н. Каразіна, зареєстрований в Богодухівському відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за №32, додаткову угоду до цього договору від 1 липня 2008 року; зобовязати СВК ім. В.Н. Каразіна повернути йому земельну ділянку площею 4,63 га кадастровий номер :02:001:0356, розташовану на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області за межами населеного пункту у стані, придатному для використання за цільовим призначенням; стягнути з СВК ім. В.Н. Каразіна на його користь судові витрати.

Представник СВК ім. В.Н. Каразіна позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Представник відділу Держгеокадастру в Богодухівському районі Харківської області в судове засідання не зявився. Згідно письмових пояснень,наданих до суду, не заперечував про визнання договору оренди землі недійсним у разі наявності підстав, передбачених чинним законодавством.

Представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Богодухівського районного управління юстиції в Харківській області в судове засідання не зявився. Згідно заяви поданої до суду, просив розглянути справу за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що договір оренди землі та додаткова угода до нього, які укладені між позивачем та відповідачем, відповідають вимогам чинного законодавства, у звязку з чим відсутні підстави для визнання їх недійсними та зобовязання відповідача повернути земельну ділянку позивачу.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 18 цього Закону договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору) істотними умовами договору землі являлися: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2007 року ОСОБА_5 та СВК ім. В.Н. Каразіна уклали договір оренди землі №184, за умовами якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку призначену для товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,63 га кадастровий №:02:001:0356, розташовану на території Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

Пунктами 5, 8, 9, 11 вказаного договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 56 280 грн. 16 коп.; договір укладено на строк 10 років; орендна плата вноситься у розмірі 844 грн. 20 коп. (1,5 % вартості земельної ділянки); орендна плата вноситься в натуральній формі один раз на рік до 20 числа останнього у звітному році місяця.

Пунктом 41 договору оренди землі сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання договору вони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Вказаний договір зареєстровано у Богодухівському відділі державної реєстрації прав на нерухоме майно Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис 18 березня 2008 року за № 32 (а. с. 5-6, 9,10).

1 липня 2008 року ОСОБА_5 та СВК ім. В.Н. Каразіна уклали додаткову угоду до договору оренди землі, за умовами якої дійшли згоди про зміну розміру оплати за оренду земельної ділянки, а саме: у п. 9 згідно п. 13 договору оренди землі №184 змінено умови договору та викладено їх у такій редакції «Орендна плата за оренду земельної ділянки сплачується «Орендарем» за 2008 рік в розмірі 2 % вартості земельної ділянки (а. с. 7).

Крім того, 1 липня 2013 року ОСОБА_5 та СВК ім. В.Н. Каразіна уклали додаткову угоду до договору оренди землі, за умовами якої дійшли згоди про зміну розміру оплати за оренду земельної ділянки, а саме: у п. 9 згідно п. 13 договору оренди землі №184 змінено умови договору та викладено їх у такій редакції «Орендна плата за оренду земельної ділянки сплачується «Орендарем» за 2013 рік в розмірі 3 % вартості земельної ділянки (а. с.138).

Із довідки СВК ім. В.Н. Каразіна №53 від 27 жовтня 2015 року, наданої до суду вбачається, що з 2007 року по 2015 рік відповідачем виплачено ОСОБА_5 орендну плату за договором оренди землі №184 в таких розмірах: - у 2007 році розмір орендної плати становив 1,5 % від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складала 845 грн. 10 коп.; - у 2008 році розмір орендної плати становив 2,0 % від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складала 1157 грн. 12 коп.; - у 2009 році розмір орендної плати становив 2,0 % від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складає 1153 грн.; - у 2010 році розмір орендної плати становив 2,0 % від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складала 1153 грн.; - у 2011 році розмір орендної плати становив 3,0% від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складала 2117 грн.; - у 2012 році розмір орендної плати становив 2,0 % від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складала 2478 грн. 86коп.; - у 2013 році розмір орендної плати становив 3,0% від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складала 3718 грн. 28 коп.; - у 2014 році розмір орендної плати становив 3,6% від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складала 4461 грн. 94 коп.; - у 2015 році розмір орендної плати становив 5,0% від вартості земельної ділянки, а сума орендної плати складала 7740 грн. 23 коп.( а. с.47).

Наведене свідчить, що при укладанні спірного договору сторони досягли всіх істотних умов, а в подальшому СВК ім. В.Н. Каразіна належним чином виконувало свої зобовязання за договором оренди землі та виплачувало ОСОБА_5 орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою.

За положенням ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Судовим розглядом встановлено, що момент укладення 10 січня 2007 року ОСОБА_5 та СВК ім. В.Н. Каразіна договору оренди землі, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» були встановлені такі істотні умови для договорів оренди землі: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Така істотна умова, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, на момент укладення сторонами договору оренди землі у ст. 15 Закону України «Про оренду землі» була відсутня.

Зміни до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», якими передбачено необхідність зазначення в договорах оренди землі такої умови, внесено Законом України від 16 вересня 2008 року №509-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву», який набрав чинності 14 жовтня 2008 року, тобто після укладення спірного договору оренди зщемлі.

Закон України від 16 вересня 2008 року №509-VI регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності і зворотної дії в часі немає.

Отже, укладаючи 10 січня 2007 року договір оренди земельної ділянки, у ОСОБА_5 та СВК ім. В.Н. Каразіна не було необхідності узгоджувати й зазначати в договорі умову передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, оскільки на момент укладення між ними спірного договору такої умови ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не передбачалося.

З огляду на викладене, суд першої інтенції правильно дійшов висновку про те, що при укладенні договору сторони передбачили всі істотні умовами договору землі.

Суд першої інстанції дав належну оцінку змісту договору оренди землі №184 та правильно дійшов висновку про те, що п. 41 вказаного договору ОСОБА_5 та СВК ім. В.Н. Каразіна передбачили відповідальність за невиконання або неналежне його невиконання, зазначивши в тексті договору, що вона наступає відповідно до закону та цього договору.

Наведене свідчить, що під час укладення договору оренди землі сторони обумовили відповідальність за невиконання або неналежне виконання спірного договору.

Вирішуючи спір, суд зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що договір оренди землі не містить істотної умови щодо відповідальності орендаря за несплату орендної плати, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки відповідальність сторін за невиконання зобовязань за договором оренди землі передбачено п. 41 спірного договору оренди землі.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: