Справа № 760/2143/16-ц
Провадження № 2/760/2584/16 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Січкар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

02.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Державної служби інтелектуальної власності України, в якому просила визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_1 повністю і здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вона є співавтором, зокрема автором сценарію, таких аудіовізуальних творів як мультиплікаційні фільми "ІНФОРМАЦІЯ_2", "ІНФОРМАЦІЯ_1" та має авторські права на свій твір.

Також, в обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначає, що 11 травня 2004 року їй було видано свідоцтво НОМЕР_2 про реєстрацію авторських прав на твір "ІНФОРМАЦІЯ_2".

30.07.2013 року на підставі заявки № m 201313661 Державною службою інтелектуальної власності України ОСОБА_2 було видано Свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг.

Знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України НОМЕР_1 є комбінованим позначенням, що складається зі словесного позначення - назви літературного твору та персонажу «ІНФОРМАЦІЯ_2», зображення декоративного елементу у вигляді зображення сліду від ноги.

Як зазначає позивачка, на дату подання заявки № m 201313661 від 30.07.2013 року знак для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 не міг бути зареєстрований, оскільки такий знак відтворює оригінальну назву відомого в Україні літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_2" та в ньому міститься зображення та назва відповідного персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_2" без згоди позивачки як власника немайнових та виключних майнових авторських прав на зазначений твір.

Враховуючи те, що Свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг не відповідає умовам надання правової охорони та видано з порушенням законодавства, позивачка просить визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг за НОМЕР_1 .

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності та позов просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної служби інтелектуальної власності України у судовому засідання не з'явився , про час та місце розгляу справи повідомлений. До суду подали письмові пояснення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні вимог, пред»явлених до Державної служби інтелектуальної власності України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву в якій визнала позовні вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва України за НОМЕР_1 та просила розглядати справу у її відсутності.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в 1976-1979 роках письменницею ОСОБА_1 і художником ОСОБА_3 був створений літературно-художній персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Анімаційні фільми "ІНФОРМАЦІЯ_2" та "ІНФОРМАЦІЯ_1", в яких був вперше оприлюднений літературно-художній персонаж "ІНФОРМАЦІЯ_2", створені на кіностудії "Київнаукфільм", відповідно в 1980 та 1989 роках, що підтверджується листом Української кіностудії анімаційних фільмів № 146 від 30.09.2003 року.

Відповідно до чинного на той час законодавства - ст. 483 ЦК УРСР авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику - постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір.

Тому авторські майнові права на фільм належать кіностудії "Укранімафільм" (правонаступник кіностудії "Київнаукфільм"), а автору сценарію ОСОБА_1 належить авторське право на свій твір.

Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права", авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Одночасно ч. 5 ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах.

Позивач, користуючись своїм правом на реєстрацію авторських прав зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності і отримала свідоцтво НОМЕР_2 від 11.05.2004 року- Літературний твір "ІНФОРМАЦІЯ_2" та свідоцтво НОМЕР_3 - Твір літератури «ІНФОРМАЦІЯ_2» ( «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

30.07.2013 року Державною службою інтелектуальної власності України на підставі заявки № m 201313661 від 30.07.2013 року на реєстрацію знака для товарів та послуг видала свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг для товарів 35 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг ім'я відповідача-1, зареєструвавши, таким чином, як знак для товарів та послуг відомий в Україні літературний твір "ІНФОРМАЦІЯ_2", а саме, - власну назву персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_2" без згоди власника авторського права.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази суд вважає їх достатніми для визначення того, що літературний твір та персонаж «ІНФОРМАЦІЯ_2» є відомими в Україні, а тому посилання позивача на дані обставини, суд вважає обгрунтованими.

Крім того, як встановлено судом, 11 травня 2004 року та 07квітня 2014 року, відповідачем-2 були засвідчені авторські права позивача шляхом видачі відповідних свідоцтв.

Згідно з п. "б" ст. 4.3.2.2. "Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів та послуг", затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року № 116, при проходженні експертизи заявка на реєстрацію знака для товарів та послуг перевіряється, чи не відтворює заявлене позначення назви відомих (добре знаних) в Україні творів науки, літератури і мистецтва або цитати і персонажі з них без згоди власників авторського права.

Частиною 4 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг", передбачено, що не реєструються як знаки позначення, які відтворюють, зокрема, назви відомих в Україні творів науки, літератури і мистецтва або цитати і персонажі з них, твори мистецтва та їх фрагменти без згоди власників авторського права або їх правонаступників.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 438 та ст. 439 ЦК України, автору твору належить право на недоторканість його твору, а також право протидіяти будь-якому перекручуванню, спотворенню або іншій зміні твору чи будь-якому іншому посяганню на твір.

Згідно зі ст.ст. 440, 443 ЦК України, ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл або забороняти використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами іншими особами.

Відповідно до ст. 441 ЦК України, використання твору є його відтворенням будь-яким способом та у будь-якій формі, а також інші дії, встановлені законом.

Аналізуючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що знак для товарів та послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 відтворює назву відомого в Україні літературного твору "ІНФОРМАЦІЯ_2", авторські права на який належать позивачу.

Також суд вважає встановленим, що така реєстрація спірного позначення відбулася без згоди позивача, як власника авторського права на твір, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дозвіл на використання твору - зображення літературно - художнього персонажу "ІНФОРМАЦІЯ_2", в тому числі, на реєстрацію знака для товарів та послуг за свідоцтвом НОМЕР_1 на ім'я відповідача-1, позивач не давала.

Разом з цим, Державною службою інтелектуальної власності України зареєстроване як знак для товарів та послуг комбіноване позначення, яке відтворює назву відомого в Україні твору літератури та персонажу з нього без згоди власника авторського права на твір, і видано свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг.

Згідно зі ст. 499 ЦК України права на торговельну марку визнаються недійсними з підстав, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг", правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони.

Пунктом "а" ч. 1 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг" передбачено, що свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

Крім того, відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг", в разі, якщо видача свідоцтва, в результаті подання заявки, була здійснена з порушення прав та законних інтересів інших осіб, таке свідоцтво може бути визнано у судовому порядку повністю недійсним.

Враховуючи викладене та те, що була здійснена реєстрація спірного знаку, який не відповідає умовам надання правової охорони, встановлених ст. 5 та ст. 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг", а також порушені права позивача при цьому, то Свідоцтво України на знак для товарів і послуг за НОМЕР_1, видане ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним.

Оскільки згідно чинного законодавства України, зокрема, п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 р. № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково і такі відомості (зміни щодо правового статусу свідоцтва) в силу п. 1.3. вказаного положення відповідач-2 публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність», суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача-2 внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України НОМЕР_1 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Приймаючи до уваги те, що на час видачі свідоцтва України НОМЕР_1 закладом Установи не було порушено вимог чинного законодавства, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача-1.

З огляду на те, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, проте судовий збір сплачено лише за одну вимогу, з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. та на користь держави -551,20 грн.

Керуючись Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів та послуг", Правилами складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів та послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 року № 116, ст.ст. 438, 439, 440, 441, 443 ЦК України, Законом України "Про авторське право і суміжні права", ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати повністю недійсним свідоцтво України на знак для товарів і послуг за НОМЕР_1 .

Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання повністю недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг за НОМЕР_1.

Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України здійснити публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» про визнання повністю недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг за НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: