АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/695/16 Доповідач - Бершадська Г.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Бріль В.Л.

з участю сторін - ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором грошової позики,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 34 000 доларів США і на його вимоги від 9 липня 2015 року та 29 вересня 2015 року про повернення позики коштів не повернула, а 9 липня 2015 року повідомила нотаріально посвідченою заявою про відкликання нею заяви про вихід з товариства з уступкою своєї частки, яка нею була дана на забезпечення договору позики.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент номер НОМЕР_2, АДРЕСА_2 борг за договором грошової позики від 30 березня 2015 року в сумі 911565,91 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи. Апелянт вказала, що судом не з'ясовано правову природу розписки, а саме чи була це позика грошей чи оплата за уступлену частку в статутному капіталі ТзОВ "Домобудівник". Також зазначила, що після отримання позову, не чекаючи на рішення суду, добровільно повернула кошти, про що позивач видав їй відповідний документ. При цьому оригінал розписки не повернув, мотивуючи тим, що він знаходиться в суді у матеріалах справи.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що кошти по розписці від 30 березня 2015 року ОСОБА_3 повернула 29 лютого 2016 року, про що ОСОБА_1 Надав їй відповідну розписку. Позивач запевнив, що в суді відмовиться від позову і тому вони не з'явились в судове засідання 3 березня 2016 року. В той же час позивач написав заяву про слухання справи у його відсутності і рішення було ухвалене у відсутності сторін.

ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнав та пояснив, що 25 лютого 2011 року ОСОБА_3 надала йому як одному з учасників товариства нотаріально засвідчену заяву, в якій вона просила вивести її з числа учасників ТзОВ "Домобудівник" та належну частку в майні та статутному капіталі уступила йому, за що він оплатив їй 14 000 доларів США. Жодних дій з перереєстрації цієї частки на підставі виданої ОСОБА_3 довіреності він не вчиняв. 30 березня 2015 року ОСОБА_3 попросила доплатити за свою частку, оскільки її вартість є більшою, тому він доплатив їй ще 20 000 доларів США і на його прохання остання власноручно написала розписку, що позичила в нього 34 000 доларів США під заставу своєї частки у статутному фонді ТзОВ "Домобудівник". Оскільки відповідачка відкликала заяву про переуступку частки у товаристві, вважає, що він має право на повернення коштів згідно вказаної розписки. Розписки про повернення коштів він не писав в зв'язку з чим вважає, що слід призначити почеркознавчу експертизу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 30 березня 2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 34 000 доларів США під заставу своєї частки у статутному фонді ТзОВ "Домобудівник". На вимогу про повернення коштів або передання йому у власність предмета застави - частки у статутному фонді ТзОВ "Домобудівник", остання повідомила його нотаріально посвідченою заявою про відкликання нею заяви від 25 лютого 2011 року про вихід з числа засновників ТзОВ "Домобудівник" з уступкою своєї частки у товаристві на його користь.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідач не повернув отриманих грошей.

Однак з таким висновком суду колегія погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вбачається, що кошти ним передавались ОСОБА_3 як оплата за її частку у статутному фонді ТзОВ "Домобудівник" - 14 000 доларів США 25 лютого 2011 року (взамін яких остання видала нотаріально посвідчену заяву) та 25 000 доларів США 30 березня 2015 року. Оскільки 9 липня 2015 року ОСОБА_3 відкликала свою заяву та нотаріально посвідчену довіреність, позивач має намір повернути свої кошти.

Вказане підтверджується долученими позивачем до позовної заяви нотаріально посвідченими заявами від 25 лютого 2011 року, в якій ОСОБА_3 просила вивести її з числа учасників ТзОВ "Домобудівник" оскільки належну частку в майні та статутному капіталі товариства уступила ОСОБА_1, та нотаріально посвідченою від 9 липня 2015 року заявою, в якій ОСОБА_3 просила нотаріуса передати ОСОБА_1 заяву про те, що вона відміняє довіреність, виданою нею йому на представлення інтересів в ТзОВ "Домобудівник" та відкликає заяву про вихід з числа учасників ТзОВ "Домобудівник" (ас. 13,14).

Вказані обставини не заперечувались представником відповідачки, який, крім цього, пояснив, що між сторонами, як учасниками товариства, тривають судові процеси з приводу корпоративних прав.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 передавав, а ОСОБА_3 отримувала грошові кошти не як позику за умови їх повернення, а як оплату за частку у статутному капіталі ТзОВ "Домобудівник".

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 висловлено правову позицію, згідно якої суди, досліджуючи боргові розписки, повинні виявляти правову природу укладеного договору незалежно від найменування документу і залежно від встановлених результатів, робити відповідні висновки.

Враховуючи те, що грошові кошти ОСОБА_1 були передані ОСОБА_3 як оплата за її частку в статутному капіталі ТзОВ "Домобудівник", однак договір про перехід права на цю частку не був укладений, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення грошових коштів як таких, що передані за договором позики є помилковим.

За таких обставин, згідно ст. 309 ЦПК України, рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову з наведених підстав - відмовити.

Ухвалення рішення апеляційним судом не позбавляє позивача права захисту своїх прав шляхом звернення з позовом про стягнення переданих ним коштів з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором грошової позики від 30 березня 2015 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська