Єдиний унікальний номер 227/1291/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1228/2016
Головуючий в I інстанції Корнєєва В.В. Єдиний унікальний номер 227/1291/16-ц
суддя доповідач Мальований Ю.М. Номер провадження 22-ц/775/1228/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Азевича В.Б., Дундар І.О.

за участю секретаря: Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 Миколайо- вича, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року був частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини доходу відповідача щомісяця, починаючи з 30 березня 2016 року до закінчення навчання.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині розміру стягнутих аліментів, зменшивши їх до 1/16 частини всіх видів заробітку щомісячно, оскільки судом першої інстанції неповно зясовані всі обставини по справі, що мають значення і висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема судом першої інстанції не було враховано той факт, що доход матері позивача ОСОБА_3 за 2015 рік склав 174 418 грн., який значно перевищує його власний дохід. На утриманні відповідача перебуває його дружина ОСОБА_4, яка має неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дружина отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 1238 грн. Аліменти на утримання сина вона не отримує, оскільки місце перебування рідного батька дитини невідоме. Неповнолітній ОСОБА_5 перебуває на «Д» обліку у лікарні з діагнозом «бронхіальна астма». У звязку з хронічним захворюванням потребує щоденного лікування. На ліки щомісячно вони вимушені витрачати понад 800 грн., витрати на комунальні послуги становлять приблизно 400 грн. щомісяця. Крім того, відповідач зазначив, що має матір похилого віку, якій теж допомагає матеріально, оскільки вона має пенсію у 1030 гривень, на яку не в змозі себе утримувати.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, не погодившись із рішенням суду, також подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 30 березня 2016 року до закінчення навчання до 30 червня 2019 року, оскільки судом першої інстанції рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, а саме суд першої інстанції не обґрунтував свій висновок про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини, а не 1/4 частини всіх доходів відповідача, як просив позивач в поданій позовній заяві. Поза увагою суду залишилось те, що повна вартість навчання позивача на підставі договору від 17 серпня 2015 року про надання освітніх послуг на комерційній основі складає 43 300 грн., тобто 10 825 грн. щорічно, вартість його проживання в гуртожитку складає 3 000 грн. на рік. Крім того, він вимушений нести витрати на проїзд, харчування, придбання навчального матеріалу. Всі ці витрати несе мати позивача ОСОБА_3 У звязку з тим, що він навчається на контрактній основі, стипендію він не отримує.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що вона надає матеріальну допомогу сину на навчання, а також матеріально допомагає своїй матері ОСОБА_6, яка перебуває на диспансерному обліку з захворюванням серцево-судинної системи, а її пенсії недостатньо для придбання ліків та проходження курсу лікування.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак позивач та відповідач у судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_7, які заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача та підтримали апеляційні скарги позивача та його представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Згідно із свідоцтвом про народження, батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є відповідач ОСОБА_1, матірю ОСОБА_8 (а.с. 3).

Відповідно до Довідки Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди від 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 є студентом 1 курсу денного відділення юридичного факультету. Термін навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року (а.с. 5).

Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначені статтею 182 СК України і до них відносяться: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За пунктом 17 цієї Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що повнолітній син відповідача, який продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, має право на надання батьком матеріальної допомоги на період його навчання.

Рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування не встановлено.

Довід апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було враховано його матеріальне становище та щомісячний дохід матері позивача ОСОБА_9 є неспроможним, оскільки позивач просив стягнути аліменти на його утримання на час навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, а суд із урахуванням того, що відповідач має стабільний заробіток, розмір якого значно перевищує розмір мінімальної заробітної плати, інших стягнень за виконавчими листами не має, перебуває в шлюбі з ОСОБА_4, з якою проживає її син від попереднього шлюбу, дитина хворіє і перебуває на «Д» обліку з діагнозом «бронхіальна астма», стягнув на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісячно. Довід апеляційної скарги про те, що суд не врахував статки матері позивача при визначенні розміру аліментів, є також неспроможним, оскільки основний тягар утримання сина (позивача по справі) лежить саме на ній.

Що стосується доводу апеляційної скарги відповідача стосовно того, що він має непрацездатну матір похилого віку, якій надає матеріальну допомогу, то апеляційний суд виходить із того, що відповідачем не було надано доказів матеріальної допомоги матері, тому вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що він надає матеріальну допомогу особам, з якими проживає однією сімєю, забезпечуючи дружині ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_5, який не отримує аліментів від свого рідного батька, достатній рівень життя, апеляційний суд виходить із того, що дії відповідача стосовно цих осіб, є його моральним обовязком, а утримувати свого повнолітнього сина до закінчення ним навчання, але не більше ніж до 23 років, ОСОБА_1 зобовязаний відповідно до статті 199 СК України.

Щодо доводів апеляційних скарг ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 стосовно того, що судом першої інстанції висновок про стягнення аліментів в розмірі меншому ніж просив позивач не підкріплений ніякими доводами, апеляційний суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції було враховано те, що позивач навчається на денній формі навчання на контрактній основі, враховано, що він має витрати, які необхідні йому для проїзду до місця навчання, на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників, враховано його матеріальний стан, матеріальний стан його батьків, і суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

При цьому апеляційний суд враховує також вимоги статті 25 Загальної декларації прав людини, згідно із якою кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров'я і добробуту її самої та її сім'ї.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного апеляційний суд відхиляє апеляційні скарги позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_1, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: