Провадження № 2/161/767/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1, мотивуючи свій позов тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06.09.2009 року. За час спільного подружнього життя 17.09.2009 року шляхом укладення договору купівлі-продажу було придбано квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1, що відповідно до вимог ст.ст. 60, 61, 62 Сімейного кодексу України, належить їм на праві спільної сумісної власності.

В даний час досягнути згоди щодо визначення часток у спільному подружньому майні сторони не можуть.

Просила визнати за нею право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, відповідача та дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 12 КпШС України та ст. 21 СК України шлюб є дійсним при укладенні (реєстрації) його в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 24.09.2009 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданим відділом РАЦСу Луцького міського управління юстиції 08.08.2012 року (а.с. 7). За час розгляду справи в суді шлюб між сторонами 20.10.2014 року було розірвано.

За час спільного подружнього життя 17.09.2009 року шляхом укладення договору купівлі-продажу було придбано квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 10-11, 13), що відповідно до вимог ст.ст. 60, 61, 62 Сімейного кодексу України, належить їм на праві спільної сумісної власності. Належність даної квартири на праві спільної сумісної власності підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 12).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Взаємної згоди щодо поділу квартири сторони не дійшли, договору не укладали. Відповідно, позивачу та відповідачу належить по ? частині спірної квартири кожному.

Належних доказів про придбання відповідачем одноособово спірної квартири, а також належних доказів про використання грошових коштів з банківських рахунків відповідача на придбання саме спірної квартири останнім в судове засідання не надано.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме про визнання за позивачем права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 60, 61, 62, 63, 65, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 370, 383 Цивільного кодексу України, ст.ст. 47, 63, 64, 150, 156 Житлового кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_4 у приватну власність ? частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 564 (п'ятсот шістдесят чотири) грн. 95 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук