Дата документу 21.04.2016
Справа № 320/1073/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Купавської Н.М.

при секретарі Чудаковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Відродження» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив та просить поновити йому пропущений строк для звернення до суду, визнати незаконним звільнення його з посади економіста по тваринництву у ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2», поновити його на цій посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримав повністю та пояснив, що у лютому 2015 року він займав посаду економіста по тваринництву у ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2». Він вважає, що працюючи на цій посаді виконував покладені підприємством на нього обовязки добросовісно та відповідно до інструкції. Він працював у відповідача за безстроковим трудовим договором, оскільки при отриманні у підприємства позики, останнє уклало з ним договір про надання поворотної фінансової допомоги, при цьому у видатковому ордері було зазначено, що гроші надаються йому як працівнику підприємства. Однак, оскільки 24 квітня 2015 року у нього в м.Запоріжжі помер батько, йому було необхідно забрати тіло померлого до села та поховати. Але, при зверненні до керівника підприємства за допомогою в організації з поховання, останній поставив йому вимогу про написання заяви про звільнення з підприємства за власним бажанням. Перебуваючи у важкому стресовому стані та під тиском керівництва ним було написано заяву щодо звільнення за власним бажанням. Позивач вважає, що його звільнено незаконно, оскільки така заява написана ним під тиском. Звернутися за захистом свого порушеного права раніше він не міг, так як 27 квітня 2015 року йому у міській студентській поліклініці у м.Запоріжжі було встановлено діагноз інсульт, при цьому заборонено активну діяльність та призначено відповідне лікування. У період з 27.10.2015 року по 23.11.2015 року він проходив санаторно-курортне лікування в Прат «Трускавецькурорт». В подальшому у період з 28.11.2015 по 19.12.2015 року він проходив виробничу практику. Коли ж 15.01.2016 року він прийшов на виробництво, то йому повідомили, що він звільнений за власним бажанням, що його офіційно не працевлаштовували та в трудовій книжці відсутні відповідні записи. Після почутого його самопочуття погіршилося, впродовж січня 2016 року по день звернення до суду він був розгублений, перебував у тяжкому емоційному стані. Тому, він просить поновити його на посаді економіста по тваринництву у ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Заподіяна йому моральна шкода полягає у тому, що він після звільнення з роботи пережив глибоку душевну травму, оскільки залишився без засобів для існування та лікування. Він був змушений докладати зусиль для організації свого життя, постійно думати де шукати роботу, що призводило до постійної нервової та психологічної напруги.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_1О не перебував з ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2» у трудових відносинах, оскільки між сторонами був укладений цивільно-правовий договір. За даним договором ОСОБА_1 повинен був виконувати роботу з економічного обґрунтування доцільності утримання тварин в господарстві. При цьому, на позивача не розповсюджувалися правила внутрішнього трудового розпорядку, він не мав права на одержання допомоги із соціального страхування та ним не сплачувалися внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування. За укладеним між сторонами договором позивач за виконану роботу отримує винагороду в розмірі 1218 грн. на місяць. Оплата здійснювалася відповідно до акту прийнятих виконаних робіт. Однак, оскільки позивачем 24 квітня 2015 року була власноруч написана заява про звільнення, тому наказом №38 від 24 квітня 2015 року цивільно-правовий договір було розірвано з 25 квітня 2015 року. Також представник відповідача просить застосувати строк позовної давності для звернення до суду, оскільки посилання позивача на незадовільний стан свого здоровя не підтверджується належними доказами. З його публікацій у мережі інтернет «Фейсбук» вбачається, що 13 травня, 11 червня, 9 липня 2015 року він знаходився у м.Києві, де відвідував державні заклади, як-то був на прийомі у міністра АПК. Крім того, з наданої позивачем виписки з історії хвороби № 401626 серед діагнозів, що були встановлені позивачу, інсульт не значиться, ніяких доказів, медичних документів, які б підтверджували вказане захворювання, позивач не надав.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

11 лютого 2015 року між ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2» та ОСОБА_1 був укладений цивільно-правовий договір, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконувати роботи з економічного обґрунтування доцільності утримання тварин в господарстві, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на отримання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів. У розділі 1 даного договору були визначені обовязки виконавця. Розмір і порядок оплати регулювався розділом 3, за яким виконавець за виконану роботу отримував 1218 грн. в місяць, виплата яких проводиться на підставі акту приймання виконаних робіт. Крім того, п.4.1 даного договору передбачена матеріальна відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених зобовязань згідно з чинним законодавством. Також сторонами зазначено строк дії договору до 01 червня 2015 року. Даний договір підписаний сторонами та скріплений відповідною печаткою підприємства /а.с. 28-30/.

Однак, позивач в своїй уточненій позовній заяві посилається на те, що з відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір, тому між ними існують саме трудові відносини, але з таким твердженням погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Що ж стосується цивільно-правового договору, то це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Як вбачається з договору від 11 лютого 2015 року, укладеного між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. При цьому основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Факт перебування позивача у цивільно-правових відносинах з підприємством підтверджується показами свідків. Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач працював у ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2» по цивільно-правовому договору. В подальшому даний договір з ОСОБА_1 продовжений не був, оскільки останній написав заяву про звільнення за власним бажанням.

Також свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив, що він працює на посаді директора фінансів в ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2». З ОСОБА_1 підприємством було укладено цивільно-правовий договір, оскільки відповідно до штатного розпису такої посади як економіст по тваринництву на підприємстві не передбачено. По договору в обовязки позивача входило економічне обґрунтування доцільності утримання тварин в господарстві. Ніякого трудового договору підприємство з ОСОБА_1 не укладало, йому не виплачувалися лікарняні, відпустка йому не надавалася. При проведенні загальних зборів жителів с.Відродження позивач особисто та привселюдно поклав заяву на звільнення. При цьому ніхто його не примушував робити це.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 за штатом працівником підприємства не рахувався. На роботу він приходив не за розкладом, оскільки працював за цивільно-правовим договором. На загальних зборах с.Відродження Гаврилюк повідомив, що складає з себе повноваження голови ініціативної групи с.Відродження та звільняється з роботи.

Свідок ОСОБА_4 також у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 працював економістом з тваринництва на підприємстві, однак приходив на роботу іноді, бачила вона досить рідко.

Інші свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили, що вони є працівниками ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2». Про те, що на підприємстві працював ОСОБА_12 вони не знали, оскільки він був головою ініціативної групи с.Відродження з вирішення питання щодо розпайовки земель. На одних із таких загальних зборів ОСОБА_1 повідомив про складання з себе повноважень голови ініціативної групи та звільнення з підприємства. При цьому ніхто його не примушував писати таку заяву.

Крім того, відмінністю цивільно-правового договору з трудовим договором є те, що за останнім працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Як вбачається з наданого в судовому засіданні представником позивача штатного розпису працівників ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2» такої посади, як зазначає позивач, економіст з тваринництва не передбачено /а.с.51-54/.

Крім того, підтвердженням того, що між сторонами існували цивільно-правові відносини є і той факт, що за договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами виконаних робіт, на підставі яких провадиться їх оплата. Розділом 3 цивільно-правового договору сторонами погоджено, що вартість виконаних позивачем робіт визначається в розмірі 1218 грн. на місяць та за умови якісно виконаної роботи замовник сплачує винагороду в розмірі 30% основної оплати.

В судове засідання представником відповідача було надано акти виконаних робіт від 28 лютого 2015 року на суму 1049 грн. (з урахуванням винагороди 30%), від 31 березня 2015 року в сумі 1583 грн. (з урахуванням винагороди 30%), від 24 квітня 2015 року у сумі 1266 грн. (з урахуванням винагороди 30%), які підписані сторонами /33,34,35/. Позивач в судовому засіданні підтвердив факт того, що і цивільно-правовий договір, і акти виконаних робіт підписав він.

Згідно наданих представником відповідача копій накладних №88, №327, №396, відомостей за травень та червень 2015 року, видаткових касових ордерів за №124 від 10 квітня 2015 року, за №21 від 19 лютого 2015 року, за №48 від 05 березня 2015 року, за №50 від 05 березня 2015 року з ОСОБА_1 проведено розрахунок по актам виконаних робіт, які прийняті відповідачем та отримані позивачем, про що стоїть його особистий підпис в накладних та видаткових касових ордерах /а.с.55, 56-65/.

Посилання позивача на те, що його було ошукано директором підприємства, оскільки офіційно його не працевлаштували до штату та не оформлювали трудову книжку також безпідставні, так як за цивільно-правовими договорами у трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи. Водночас відповідно до п. «а» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Однією із основних ознак, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу, що було підтверджено у судовому засіданні показами свідків.

Крім того, підтвердження того, що між сторонами існував цивільно-правовий договір вказує і розділ 4 «Відповідальність сторін» цивільно-правового договору, за яким сторони несли матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобовязань згідно чинного законодавства зокрема нормами ЦК України, тобто сторони погодили обсяг відповідальності, відмінний від норм трудового законодавства, за яким відповідальність регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства /а.с.29/.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт укладання трудового договору позивачем у судовому засіданні надано не було, як того вимагає ст.61 ЦПК України.

Позивач просить поновити його на роботі за трудовим договором, посилаючись на хворобу з 27 квітня 2015 року та реабілітаційний період після інсульту. Але, доказів того, що він переніс тяжку хворобу - інсульт, позивач суду не надав. А з огляду на публікації позивача в мережі інтернету «Фейсбук» можна зробити висновок про те, що в травні-липні 2015 року, тобто після розірвання цивільно-правового договору 25 квітня 2015 року, він вів досить активний спосіб життя. Заліково-екзаменаційна сесія та виробнича практика були у позивача лише з 09 листопада по 19 грудня 2015 року та зайняли незначний період часу. А тому, підстав для поновлення місячного строку для звернення до суду з позовом саме про поновлення на роботі у даному випадку немає.

А якщо приймати до уваги ту обставину, що судом встановлена наявність між сторонами не трудового договору, а цивільно-правового, то вимоги закону про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з позовом у цьому випадку не можуть застосовуватись, оскільки при наявності цивільно-правових відносин строк позовної давності не сплинув.

Оскільки позивачем не доведено наявність між ним та відповідачем трудових відносин, то відсутні і підстави для задоволення вимог щодо визнання незаконним звільнення позивача з роботи у ДП «ДГ «Відродження» ОСОБА_2», стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 214 ЦПК України, ст.ст.258, 626-628 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство «Відродження» Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: