Провадження № 2/761/1216/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.м.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, згідно якого просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,60 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 03.07.2008 року в розмірі 5 180 890,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 доларів США з розрахунку 15% річних на строк з 03.07.2008 року по 03.07.2018 року.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, 03.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачами було укладено договір іпотеки №88839, за умовами якого іпотекодавцями передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,60 кв.м., що належить їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.07.1999 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 2940 та зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» за НОМЕР_1 та записаного в реєстрову книгу за №д.116-205.

Разом з тим, 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого у порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінило ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а у зв'язку з передачею від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до останнього перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5 180 890,18 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому з врахуванням вимог ст.ст. 37, 39 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), згідно яких у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, судом постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідачів.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 03.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 доларів США з розрахунку 15% річних на строк з 03.07.2008 року по 03.07.2018 року.

При цьому, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором, 03.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з другої сторони було укладено Договір іпотеки №88839 (надалі - Договір іпотеки), за умовами якого іпотекодавцями передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,60 кв.м., що належить їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.07.1999 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 2940 та зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» за НОМЕР_1 та записаного в реєстрову книгу за №д.116-205.

Водночас, відповідно до укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, до позивача перейшло право вимоги до відповідачів за вищевказаними договорами.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим у неї станом на 15.06.2015 року наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 5 180 890,18 грн., що підтверджується відповідним розрахунком останнього, перевіреного судом.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, враховуючи порушення своїх прав, вважає, що існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способом захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволенню судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Водночас, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 та від 14.09.2016 року у справі № 6-1219 цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до п. 4.1 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у наступних випадках: у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечно іпотекою за цим Договором; у разі виникнення загрози знищення чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Згідно із п. 4.2 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Пунктом 3.4 Договору іпотеки передбачено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить Іпотекодержателю.

У відповідно до п. 4.4 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 5.2.1 Договору іпотеки визначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Таким чином, оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності Іпотекодержателем, законом не передбачено визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, а також беручи до уваги, те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі своїми діями чи бездіяльністю перешкоджають банку реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, суд, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 та від 14.09.2016 року у справі № 6-1219 цс16, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому відмовляє в його задоволенні.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» в задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: