У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Бердичівського нотаріального округу Житомирської області Литвин ОлександрСтаніславович, про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування майна, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 13 березня 2014 року між нею та ОСОБА_7 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1.

20 червня 2014 року вказану квартиру ОСОБА_4 продала ОСОБА_2 Право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис від 20 червня 2014 року № НОМЕР_1, що підтверджується Інформаційною довідкою від 14 липня 2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року у справі 74/4262/14-ц договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнано недійсним.

Абзацом першим частини першої статті 216, частиною першою статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином договір дарування у зв'язку з визнанням його апеляційним судом Житомирської області недійсним не створював юридичних наслідків, зокрема, не породжував виникнення у

ОСОБА_4 права власності на квартиру.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1886 від 20 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8, шляхом вилучення запису від 20 червня 2014 року № 60886681 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витребувати квартиру АДРЕСА_1, з незаконного володіння ОСОБА_8 на її користь.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1886 від 20 червня 2014 року, бланк серії НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Литвином О.М. за реєстровим № 1886.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру

АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_8 (запис від 20 червня 2014 року № НОМЕР_1).

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3

В задоволенні іншої частини позову відмовити. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Скасовано державну реєстрацію на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та здійснити державну реєстрацію за

ОСОБА_3

У задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Литвином О.С., за реєстровим № 1886, відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та змістом оскаржуваного судового рішення, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що спірна квартира, яка є власністю позивача, вибула з її володіння не з її волі іншим шляхом та у відповідності до вимог

п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України квартира позивача підлягає витребуванню у добросовісного набувача ОСОБА_2 на її користь.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК Укаїни якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи скаржника щодо порушення його прав та надав правову оцінку щодо доведеності позивачем порушення його прав.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 01 липня 2015 року у справі за

№ 6-619цс/15.

Судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції і не дають підстав для висновку, що судом було допущено порушення норм процесуального права чи не правильно застосована норма матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

До касаційної скарги скаржник подав клопотання в якому просив зупинити виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2016 року .

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2016 року.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Бердичівського нотаріального округу Житомирської області Литвин ОлександрСтаніславович, про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування майна, відмовити.

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення апеляційного суду Житомирської області від

29 березня 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович