АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1079/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

з участю ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7, ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів.

В обґрунтуванні своїх посилалась на те, що 23 червня 2015 року між нею та відповідачем був розірваний шлюб, який був укладений 16 червня 2001 року.

Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні.

ОСОБА_6 проживає окремо та не бажає самостійно брати участь в утриманні їхнього сина.

ОСОБА_10 (син) є дитиною інвалідом, а тому постійно потребує додаткових витрат на лікування та догляд. Разом з тим ОСОБА_8 (мати) також являється інвалідом 2 групи загального захворювання по опорно-руховому апарату (довічно), та не може належним чином забезпечити матеріальні умови для їхнього сина.

Також позивачка зазначала, що ОСОБА_6 на утриманні інших дітей не має.

Позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання сина - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Черкаси, Черкаської області, ІПН НОМЕР_1, працюючого ПАТ «Графія України» зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 551,20 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.

Не погодившись з даним рішенням суду у березні 2016 року ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги тим, що суд при визначені розміру аліментів не врахував положення ч. 1 ст. 182 СК України, а саме:

- стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів - ОСОБА_6, знаходиться на диспансерному обліку, як ВІЛ-інфікований з 05.07.2001 року, в зв'язку із чим, змушений витрачати додаткові кошти на підтримання власного імунітету та здоров'я в цілому;

- наявність у платника аліментів непрацездатних батьків - апелянт зазначає, що його мати ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_7 є пенсіонеркою за віком та хворіє цукровим діабетом II типу (є інсулінозалежною), гіпертонічною хворобою та низкою інших захворювань. 16.02.2008 року у ОСОБА_11 стався ішемічний інсульт, 13.02.2009 року - другий ішемічний інсульт, тому апелянт здійснює догляд за матір'ю, через день навідується до неї, забезпечує її продуктами харчування та медичними препаратами.

ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що він не відмовляється від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина і погоджується на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, оскільки розраховував, що 3/4 частин його заробітку вистачить для забезпечення підтримання свого імунітету, забезпечення необхідним лікуванням та забезпечення матері необхідними ліками та харчуванням.

Апелянт просить суд:

- рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2016 року - змінити, в частині розміру аліментів, а саме стягнути із ОСОБА_6 аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку;

- стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірвано 23 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с. 6/.

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_8 року у подружжя (колишнього подружжя) був народжений син - ОСОБА_10 /а.с. 7/ на якого після розлучення відповідач добровільно надавав допомогу, але після виникнення спору між сторонами з цього приводу позивач звернулася до суду.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 4, 5 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Ч. 2-3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

А відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що у відповідності до вимог ст.180 СК України відповідач зобов'язаний та може надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина та визначив до стягнення аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сам відповідач не заперечує висновків суду першої інстанції щодо самого факту стягнення аліментів , а оскаржує рішення лише в частині їх розміру, вважаючи його необґрунтованим і завищеним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_8, відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2, є інвалідом ІІ групи загального захворювання опорно-рухового апарату довічно /а.с. 9/.

З посвідчення серії ААБ № 010189, вбачається, що неповнолітній син сторін - ОСОБА_10 - є дитиною інвалідом, а тому постійно потребує завищених витрат на його утримання та догляд порівняно зі здоровими дітьми, які зобов'язані нести батьки в міру можливостей кожного /а.с. 8/.

Оскільки дитина-інвалід залишилася проживати з матір'ю, яка до того ж сама є інвалідом, то ця обставина обмежує її у можливості працевлаштування та отримання засобів до існування як на своє утримання, так і на утримання дитини, чого не заперечував відповідач.

Сторони визнали, що середній дохід від заробітної плати, яку отримує відповідач, складає в межах шести-семи тисяч гривень.

Ухвалюючи рішення, суд визначив до стягнення з ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/3 частина його доходів, що, відповідно до розміру заробітної плати , складає в межах 2 000 - 2 333 грн. і ця сума відповідає розміру аліментів на утримання дитини, який сплачував відповідач в добровільному порядку до виникнення даного спору.

Що підтверджується наданими суду копіями чеків про перерахування коштів ОСОБА_8 для матеріального забезпечення сина: чек від 19.12.2015 р. на суму перерахунку коштів 2 005,92 грн., чек від 04.12.2015 року на суму перерахунку коштів 2 979,03 грн., чек від 17.12.2015 року на суму перерахунку коштів 993,01 грн. /а.с. 37/, тому його посилання про неможливість сплачувати аліменти в такому розмірі не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того відповідач не заперечував проти вимог ОСОБА_8 про стягнення аліментів саме в розмірі 1/3 частини всіх його доходів та не надав суду жодного доказу на спростування вимог позовної заяви, а, навпаки, подав до суду заяву в якій зазначив, що проти даних позовних вимог не заперечує /а.с.16/.

Ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд прийняв вказану заяву відповідача ОСОБА_6 від 02.03.2016р. та, враховуючи, що доказами , які були надані позивачем, підтверджувалися як наявність у останньої права на стягнення аліментів на дитину так і розмір аліментів , що підлягають до стягнення з ОСОБА_6, а визнання позову відповідачем не суперечило закону та не порушувало прав, свобод чи інтересів інших осіб, - суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_8 в повному обсязі, оскільки відповідач в силу закону зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення сином повноліття і має можливість сплачувати аліменти саме у розмірі, що просила позивач.

При цьому суд першої інстанції при розгляді даного спору правильно застосував норми матеріального права, пославшись на норми ст. ст. 180, 184 СК України. Та, дійшов до обґрунтованого доказами висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача у вказаному розмірі.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_6 та його представник висновків суду не спростували, а надані ними докази про наявність у відповідача хронічної хвороби, що викликає потребу у витратах на підтримання його здоров'я, а також про наявність у відповідача непрацездатної матері, яка потребує коштів на лікування, - не може бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів на утримання дитини, оскільки відповідач позов визнавав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував, а про наявність цих обставин суду не повідомляв і відповідних доказів під час розгляду судом першої інстанції не надавав.

У зв'язку з чим вони не були предметом розгляду суду, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, дані обставини та докази не можуть бути прийняті колегією суддів і служити підставою для зміни ухваленого судом рішення.

Про допущення інших порушень матеріального чи процесуального права відповідач в апеляційній скарзі не зазначає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, за встановлених обставин, апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2016 року - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :