Справа № 316/545/16-ц
Провадження № 2/316/457/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

"13" червня 2016 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі

головуючого судді: Капустинського М.В.,

при секретарі: Терещенко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоровя, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою в якій зазначив, що висновок лікаря від 20 грудня 2015 року є підробленим, на роботі в нетверезому стані 20 грудня 2015 року він не перебував, а тому просить суд: визнати протокол медичного огляду про встановлення факту вживання речовини та стану спяніння №732 від 20 грудня 2015 року підробленим, про визнання наказу ГД №4-УК від 15 січня 2016 року про накладення дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни незаконним та його скасування, а також стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Запорізька АЕС»завдану моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

У судовому засіданні позивач зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Запорізька АЕС» (надалі Відповідач1) ОСОБА_2, яка діє на підставі письмової довіреності, у судовому засідання позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, від представника позивача до суду було надано письмові заперечення (а.с.60-64).

Представник ДЗ «СМСЧ №1 (надалі Відповідач2) ОСОБА_3, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважає їх безпідставними, зазначивши, що протокол медичного огляду про встановлення факту вживання речовини та стану спяніння №732 від 20 грудня 2015 року складено відповідно до вимог законодавства, порушенння закону зі сторони лікаря ОСОБА_4 відсутні та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. А також Відповідачем2 було надано суду письмові заперечення (а.с.21-22).

Заслухавши пояснення сторін, свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, лікаря ОСОБА_4 та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків:

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники повинні працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обовязки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обовязків.

Пунктом 22 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно Законами України визначаються діяння, які, зокрема, є дисциплінарними правопорушеннями.

Статею 149 КЗпП України, визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У судовому засіданні встановлено наступне:

Згідно протоколу № 732 від 20.12.2015 року медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану спяніння (надалі Протокол №732) було виявлена наявність стану алкогольного спяніння ОСОБА_1 (а.с.6-7), згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 732 складного 20.12.2015 року о 08 год. 15 хв., а саме: у п.п. «а» п.10, заначено ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного спяніння (а.с.39), наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Запорізька АЕС» №4-УК від 15 січня 2016 року на ОСОБА_1 було накладене дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни (а.с.37).

У судовому засіданні встановлено, що у Протоколі № 732 наявність позивача у стані алкогольного спяніння була визначена також за допомогою пристрою вимірювання парів у повітрі «Алкотест-203», згідно з яким було зафіксовано наявність в організмі позивача 0,73 проміле, що є перевищенням норми в 0,2 проміле встановленої чинним законодавством України та Наказом № 73 від 02.01.2016 року «Про заходи для удосконалення медичного огляду на стан спяніння в ДЗ «СМСЧ №1» (а.с.42-43).

Згідно п.п.9 п.3 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена спільним наказом № 1452/735 МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року, використання в закладах охорони здоровя для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно копії свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, пристрій «Алкотест-203» затверджено як прилад для вимірювання концентрації парів алкоголю у повітрі (а.с.40).

Крім того, свідоцтвом про перевірку робочого засобу вимірювальної техніки, встановлено що на час проведення вимірювання пристрій «Алкотест203» визнано придатним та допущено до застосування (а.с.41).

Тобто, визначення на наявність перебування у стані алкогольного спяніння, можливо також і за допомогою приладу вимірювання концентрації парів алкоголю в повітрі, що й було зроблено лікарем ОСОБА_4, тобто судом встановлено, що лікар ОСОБА_4 діяла в рамках чинного законодавства України.

Позивачем не додано суду жодного доказу того що лікаря ОСОБА_4, згідно із чинним законодавством України притягнуто до відповідальності за порушення ст.366 КПК України, оскільки факт підроблення документів встановлюється судом в межах кримінального провадження та судом не встановлено підстав сумніватися у компетенції лікаря ОСОБА_4

В постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 р. (із змінами та доповненнями) зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

В матеріалах справи такі докази відсутні.

А тому, суд приходить до переконання, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 732 складний 20.12.2015 року є правомірним, а наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «Запорізька АЕС» №4-УК від 15 січня 2016 року на ОСОБА_1 було накладене дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни є законним та обґрунтованим, а тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Також позивач зазначив позов як про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, з цього приводу суд прийшов до наступного:

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3,28 Конституції України).

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь - якими засобами не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Положеннями ч.1 ст.297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Згідно зі ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого немайнового права від протиправних посягань з боку інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, передбачений главою 3 цього Кодексу.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Як роз'яснено у п.п.15,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. У справі зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Позивачем не надано суду жодного доказу того у чому саме полягає приниження його честі, гідності та ділової репутації, ні в позовній заяві ні у своїх поясненнях вимоги в цій частині позивачем не обґрунтовано, відповідно до вищевказаної Постанові Пленуму ВСУ, позивачем не доведено факт поширення інформації відповідачами, внаслідок якого було порушено його особисті немайнові права.

Статтею 23 ЦК України, передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 р. (із змінами та доповненнями) зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.2371 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення прав позивача які б могли бути підставою для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача1 моральної шкоди, а тому суд вважає, що в цій частині вимоги позивача також не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 р. (із змінами та доповненнями), ст.ст.139, 149, 2731 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом» Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №1» Міністерства охорони здоровя, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Повний текс рішення суду виготовлено 17.06.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. В. Капустинський