У х в а л а

11 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 як законного представника неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, законним представником яких є ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 26 листопада 2013 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк) задовольнив частково, ухвалив стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, з кожного окремо, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 158 тис. 475 грн заборгованості та по 606 грн 7 коп. судових витрат.

Апеляційний суд Дніпропетровської області 19 квітня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнив, вирішив:

- у рахунок погашення кожним зі спадкоємців по ј частині заборгованості, яка виникла у ОСОБА_9 (померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року) перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 23 листопада 2006 року і яка на момент смерті становила 1 тис. 402 долари США 88 центів (гривневий еквівалент 10 тис. 802 грн 18 коп.), з яких 1 тис. 395 доларів США заборгованості за кредитом, 1 долар США 83 центи заборгованості з відсотків за користування кредитом, та заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2008 року, яка на момент смерті становила 19 тис. 558 доларів США 53 центи (гривневий еквівалент 150 тис. 500 грн 68 коп.), з яких 19 тис. 292 долари США 72 центи заборгованості за кредитом, 265 доларів США 81 цент заборгованості з відсотків за користування кредитом, і яка на 21 грудня 2008 року в межах позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» складала 158 тис. 475 грн, звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: нежитлове приміщення АДРЕСА_1, у межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_9 в рівних частинах ОСОБА_6, ОСОБА_5 (законним представником яких є ОСОБА_4.), ОСОБА_7 та ОСОБА_8;

- встановити спосіб реалізації зазначених предметів іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_5 (законним представником яких є ОСОБА_4.), ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 1 тис. 36 грн 20 коп. судових витрат з кожного.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилила, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року залишила без змін.

25 жовтня 2016 року ОСОБА_4, який є законним представником ОСОБА_6 та ОСОБА_5, за дорученням якого діє ОСОБА_10, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 525, 526, 530, 625, 1218, 1231, 1281, 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, 13 січня, 1 червня і 5 жовтня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 8 квітня, 27 травня, 9 і 23 грудня 2015 року, 17 лютого 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 липня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку на підставі статей 1216, 1218 ЦК України, статті 23 Закону України «Про іпотеку» з огляду на те, що відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину; при цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку в разі їх нарахування позичальникові за життя; інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Крім того, суди вважали, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Касаційний суд також погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що обмежена цивільна дієздатність малолітніх чи неповнолітніх відповідачів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, натомість є підставою для залучення до участі у справі законного представника цих осіб.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня і 5 жовтня 2016 року, наданих заявником для порівняння, касаційний суд, направивши справи на новий розгляд, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справ.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 24 грудня 2014 року і 13 січня 2016 року, надані заявником для порівняння, не можуть слугувати прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки постановлені за результатами розгляду цієї ж справи, щодо якої подано заяву про перегляд судових рішень.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 8 квітня, 27 травня, 9 і 23 грудня 2015 року, 17 лютого 2016 року, оскільки ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не суперечить цим висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, законним представником яких є ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на нерухоме майно за заявою ОСОБА_4 як законного представника неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко