Справа №442/1530/16-ц
Провадження №2/442/693/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі :

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужицької С.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Залокотської сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом покликаючись на те, що він є племінником покійної тітки ОСОБА_2, якій за життя належав житловий будинок №82 по вул. Миру в с. Залокоть Дрогобицького району Львівської області. Відповідно до заповіту від 22 березня 2000 року ОСОБА_2 заповіла усе своє майно де б воно не було та з чого б не складалося на користь своєї сестри - ОСОБА_3 та брата - ОСОБА_4, а у випадку смерті брата - його сину, тобто позивачу ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 20.02.2001 року, ОСОБА_2 померла 23.09.2002 року.

Фактично після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позивач та ОСОБА_3 прийняли спадщину. Однак, 20.04.2010 року померла ОСОБА_3, яка після своєї смерті не залишила заповіту. Тобто після її смерті позивач залишився єдиним спадкоємцем.

Звернувшись в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на вказане будинковолодіння. Просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно.

Сторони в судове засідання не з'явились, надіславши суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Представник позивача - ОСОБА_5 позов підтримав, а представник відповідача Залокотський сільський голова ОСОБА_6, не заперечує проти задоволення позову.

А відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серія І-ЕГ № 092789, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, ОСОБА_4 помер 19 лютого 2001 року; з свідоцтва про смерть серія І-СГ № 268005, виданого Залокотською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_2 померла 20 вересня 2002 року; з свідоцтва про смерть серія І-ЕГ № 094553, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції, ОСОБА_3 померла 20 квітня 2010 року.

Згідно з копії заповіту від 17 вересня 2002 року, посвідченого секретарем Залокотської сільської ради Дрогобицького району ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі №26, ОСОБА_8 заповіла усе своє майно де б воно не було та з чого б не складалося та все те, що буде належати їй на час смерті на користь своєї сестри - ОСОБА_3 та брата - ОСОБА_4, а у випадку смерті брата його сину, позивачу ОСОБА_1.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відкрилась спадщина на житловий будинок № 82 по вул. Миру в с. Залокоть, Дрогобицького району Львівської області.

З метою оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу - ОСОБА_9 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї тітки - ОСОБА_3.

Проте, нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним не було представлено в нотаріальний орган свідоцтво про право власності на житловий будинок.

Як вбачається з Технічного паспорта, виданого КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», у будинковолодіння № 82 по вул. Миру в с. Залокоть, Дрогобицького району Львівської області станом на 16.12.2015 реєстрація права власності відсутня.

Відповідно до п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з цим ОСОБА_10 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що норми п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм, статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так, ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.551 ЦК України (1963 року) - якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP від 31 жовтня 1975 року, чинної на час існування спірних правовідносин, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема «запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця».

Разом з тим, до дня смерті ОСОБА_8 ОСОБА_11 ОСОБА_12 проживав разом з нею на момент смерті останньої і по даний час веде догляд за житловим будинком, таким чином ОСОБА_1, як спадкоємець за законом прийняв спадщину після своєї тітки, оскільки проживав там та продовжує утримувати житловий будинок.

Крім цього, відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України (2004 року) спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1276 ЦК України (2004 року), якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

А відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини.

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2В та ОСОБА_13 оскільки доглядав за спірним спадковим майном та продовжує доглядати.

З огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за заповітом, який після смерті останніх вчинив усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 82 по вул. Миру в с. Залокоть, Дрогобицького району Львівської області, однак з незалежних від нього причин у видачі такого йому було відмовлено, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 209, 212, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок, загальною площею 73,5 кв.м., житловою 53,1 кв.м., що знаходиться по вул. Миру, 82 в с. Залокоть Дрогобицького району Львівської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка сталась 20.09.2002 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Хомик А.П.