УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Закропивного О.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: комунальне підприємство «ЖЕО-103 Голосіївського району», Печерсько-Голосіївський районний військовий комісаріат у м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, та, змінивши у процесі розгляду справи підстави позову, остаточно просив визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_5 із власної ініціативи залишив спірне житлове приміщення та з 2012 року без поважних причин у квартирі не проживає, а спірна житлова площа його цікавить лише як об'єкт отримання прибутку внаслідок здачі в оренду або приватизації та продажу житлової площі, у зв'язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами ч.ч. 1, 2 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», та виходячи з того, що відповідач не втратив інтересу до проживання у спірній квартирі, оскільки частково сплачує комунальні послуги, здійснював вселення в квартиру разом із державними виконавцями та працівниками міліції, звертався до суду із заявою, в якій повідомляв про неможливість проживання в квартирі після вселення у зв'язку із зміною позивачем замків на вхідних дверях, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 не проживає у спірному приміщенні з поважних причин, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

В.А.Нагорняк