Справа № 469/1182/14-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2016 року Березанський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарях судового засідання Шемякіній К.І., Горбенко Н.С., Морозовій С.М.,

ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 Аваль до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 Аваль про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_6 Акціонерне Товариство ОСОБА_4 Аваль (далі ПАТ ОСОБА_4 Аваль) 25.09.2014 р. звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 11.01.2008р. між ВАТ ОСОБА_4 Аваль в особі Миколаївської дирекції, правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_4 Аваль було укладено з відповідачкою кредитний договір №014/08-112/74711 за програмою кредитування Під заставу нерухомості про надання кредиту в сумі 89500,00 доларів США строком на 120 місяців з 12 січня 2008р. по 12 січня 2018р. із відсотковою ставкою за користування кредитом 14,0% відсотків річних відповідно до графіку погашення кредиту. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору №014/08-112/74711 з відповідачкою 12.01.2008р. укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за №27, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка та розташований на ній цілий житловий будинок №30 по вул. Набережній в с. Коблеве, Березанського району Миколаївської області загальною площею 217,6 кв.м.. Вказаний житловий будинок є особистою приватною власністю відповідачки і належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Березанською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 01.07.1997р. по реєстру №1290, право власності на який зареєстроване Березанською філією Миколаївського МБТІ 05.11.2003р. за р.№3323417, номер запису 459 в книзі 2. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0998 га., яка належить відповідачці на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-МК №008657, виданого Коблевською сільською радою Березанського району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №563 від 06.05.1999р.. У порушення вимог кредитного договору відповідачка належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, не здійснює погашення за кредитом відповідно до встановленого Графіку, що призводить до понесення збитків позивачем, в звязку з чим позивачем на підставі умов кредитного договору здійснено вимогу про дострокове виконання відповідачкою її зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Але досудова вимога позивача про погашення заборгованості за кредитним договором відповідачкою не виконана. В результаті відставання від планового Графіку погашення за кредитом станом на 01.09.2014р. у відповідачки виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 10980,00 доларів США, що еквівалентно 143992,95 грн. та простроченої заборгованоісті за відсотками в сумі 8956,61 доларів США, що еквівалентно 117457,99 грн.. Керуючись умовами кредитного договору станом на 01.09.2014р. загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 96033,25 доларів США, що еквівалентно 1259390,80 грн., в т.ч.: заборгованість за кредитом в сумі 58903,97 доларів США, що еквівалентно 772473,26 грн. та заборгованість за відсотками по кредиту в сумі 9408,48 доларів США, що еквівалентно 123383,86 грн.. Також за прострочку кредиту та відсотків відповідачці була нарахована пеня в сумі 27720,80 доларів США, що еківалентно 363533,68 грн..

Посилаючись на ст.ст.526,625,1050 ЦК України, ст.ст.7,12,33 Закону України Про іпотеку та враховуючи, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку та розташований на ній цілий житловий будинок №30 по вул. Набережній в с. Коблеве, Березанського району Миколаївської області, а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед позивачем за кредитним договором №014/08-112/74711 від 12.01.2008р. у сумі 96033,25 доларів США, що еквівалентно 1259390,80 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах відповідно до діючого законодавства України у межах процедури виконавчого провадження,звернення стягнення на майно через органи Державної виконавчої служби України за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідачки судовий збір.

26.01.2015р. відповідачка ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом про зобовязання вчинити певні дії, який в подальшому уточнила и просила суд визнати недійсним кредитний договір №014/08-112/74711 від 11.01.2008р., укладений між нею та ВАТ ОСОБА_4 Аваль. Свої вимоги мотивує тим, що кредит надався їй на споживчі цілі, з позичкового рахунку кошти їй були видані через касу банку, за мінусом комісії, а саме: 1790,00 доларів США, яку, на її думку, незаконно було утримано з неї на користь банку, оскільки відповідно до вимог п.3.6 Постанови НБУ №168 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що діяла на момент підписання кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Крім того, на момент укладення договору її, як споживача банківських послуг було введено в оману щодо процентної ставки за кредитним договором та щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки при розрахунку графіку погашення було створено банком арифметичне викривлення відношення кількості днів у рік, а саме 366/360=1,016, в звязку з чим відсотки за кредитним договором штучно були збільшені на 1,6% річних. Тому вважає, що даний кредитний договір суперечить Постановам НБУ №№566,168,280 та Закону України Про захист прав споживачів.

Посилаючись на те, що за оспорюваним кредитним договором вона отримала від позивача кредит в іноземній валюті, що суперечить ст.99 Конституції України, ст.524 ЦК України, ст.35 Закону України Про Національний банк України, статті 5 Декрету кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. Про систему валютного регулювання і валютного контролю, ст.2 Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності, ст.2 Закону України Про банки і банківську діяльність та нормативно-правовим актам Національного банку України, згідно яких договірне зобовязання повинно бути виражено виключно у грошовій одиниці України гривні, просила суд визнати недійсним кредитний договір.

ОСОБА_3 позови ухвалою суду від 26.03.2015р. обєднано в одне провадження.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась та не повідомила причину своєї неявки, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду справи.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ ОСОБА_4 Аваль до ОСОБА_5 підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ПАТ ОСОБА_4 Аваль необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачкою відповідно до вимог ст.ст.1054,1055 ЦК України 11.01.2008 р. укладено договір №014/08-112/74711 про надання кредиту за програмою кредитування Під заставу нерухомості, згідно якого банк надав відповідачці кредит в сумі 89500,00 доларів США строком на 120 місяців з 12.01.2008р. по 12.01.2018р. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 14,0% річних та сплатою комісії за надання кредиту у сумі 1790,00 доларів США з поверненням кредиту згідно графіку погашення кредиту. Відповідно до п.1.1 виконання зобовязання за договором забезпечується заставою нерухомого майна. За невиконання умов договору п.10.1 Договору передбачена сплата пені в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (а.с.10-13).

Свої договірні зобовязання за укладеним договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачці обумовлену суму кредиту, що підтверджується меморіальним ордером №0Н7039153 від 12.01.2008р. (а.с.15).

З метою забезпечення виконання боржником своїх обовязків за кредитним договором перед банком, 12.01.2008р. між позивачем та відповідачкою укладено договір іпотеки, посвідчений 12.01.2008р. приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області в реєстрі за № 27 (а.с.17-18). Відповідно до умов п.1.1-1.3 договору відповідачка передає позивачу в іпотеку земельну ділянку та розташований на ній цілий житловий будинок загальною площею 217,6 кв.м., що знаходиться в с. Коблеве, вул. Набережна, 30. Вказаний житловий будинок є особистою приватною власністю іпотекодавця і належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Березанською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 01.07.1997р. по реєстру №1290 (а.с.19), право власності на який зареєстроване Березанською філією ММБТІ 05.11.2003р. за р.№3323417, номер запису 459 в книзі 2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.21); житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0998 га, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю IV-МК №008657, виданого Коблевською сільською радою Березанського району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №562 від 06.05.1999р. (а.с.20). Вартість предмета іпотеки становить 646142,00 грн..

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Березанської філіі ММБТІ від 05.11.2003р. підтверджено. що на підставі договору купівлі-продажу №1290 від 01.07.1997р. власником житлового будинку за адресою Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Набережна, 30, є відповідачка ОСОБА_5 (а.с.21).

Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0998га, розташовану в с. Коблеве, вул. Набережна, 30, Березанського району Миколаївської області для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №563, виданий ОСОБА_5 на підставі рішення 2 сесії 23 скликання Коблівської сільської ради від 14.04.1998р. №10 та отримано ОСОБА_5 06.05.1999р. (а.с.20).

Відповідно до вимог п.5.2 договору іпотеки вимога-повідомлення про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором погашення протягом 30 днів з моменту одержання вимоги направлена позивачем відповідачці 05.07.2013р. (а.с.22).

Відповідно до вимог ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позики врегульовані нормами ст.ст.1050,1048,625 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає обовязок позичальника повернути позикодавцеві крім позики проценти від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлено договором. Ст.625 ЦК відносно розміру процентів є відсилочною, в залежності від розміру процентів встановлених договором або законом.

Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору, зокрема неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобовязання.

Правові наслідки порушення зобовязання у виді сплати неустойки передбачено і п.3 ч.1 ст.611 ЦК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачки за кредитним договором станом на 01.09.2014р. становить 96033,25 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 1259390,80 грн., в т.ч.: заборгованість за кредитом в сумі 58903,97 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ - 772473,26 грн., заборгованість за відсотками в сумі 9408,48 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 123383,86 грн., пеня в сумі 27720,80 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 363533,68 грн. (а.с.8-9).

Розрахунок заборгованості за кредитом в гривневому еквіваленті проведено позивачем виходячи з курсу американського долара до гривні, встановленого Національним Банком України станом на 01.09.2014р., який становить на дату розрахунку за 1 долар США 13,114112 грн..

Відповідно до ст.257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Оскільки позивачем не надано доказів збільшення строку позовної давності, вимоги позивача щодо нарахування пені за прострочку кредиту та відсотків в сумі 27720,80 дол. США, що еквівалентно 363533,68 грн., є безпідставними.

Підлягає стягненню заборгованість з пені, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України за останній рік перед зверненням позивача до суду за період з 12.09.2013р. по 01.09.2014р. в сумі 19911,18 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 261117,44 грн. (а.с.218).

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню, становить 88223,63 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1156974,56 грн..

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотека є окремим видом застави.

В ст.1 Закону України Про іпотеку передбачено, що в силу іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в т.ч., на підставі рішення суду (ч.3).

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України Про іпотеку у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Зазначені положення Закону зафіксовано і в п.4 Договору іпотеки від 28.12.2007р., укладеного між сторонами.

Відповідно до ст.7 Закону України Про іпотеку, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Згідно ч.1 ст.35 Закону України Про іпотеку, у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Разом з тим, ч. 2 ст. 35 Закону України Про іпотеку передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Як зазначено в п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України Про іпотеку про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у

судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Договором іпотеки від 12.01.2008р., укладеного між сторонами, передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (п.5.3), яким сторони не скористалися.

Згідно п.5.4 договору іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем зобовязання за основним договором, іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на земельну ділянку та житловий будинок №30 по вул. Набережній в с. Коблеве, Березанського району Миколаївської області в рахунок виконання зобовязання за основним договором у порядку, передбаченому ст.37 Закону України Про іпотеку та зареєструвати право власності на предмет іпотеки.

Як розяснено в п.38 Постанови № 5 від 30.03.2012 року, у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону.

В пункті 41 Постанови зазначено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оцінивши співмірність суми заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором, що складає 1156974,56 грн. з вартістю іпотечного майна, яка згідно п.2.1 договору іпотеки від 12.01.2008р. складає 646142,00 грн. (а.с.17), суд вважає, що заявлені позивачем вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Вимоги до рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначені в ст.39 Закону України Про іпотеку та розяснені в пункті 42 Постанови № 5 від 30.03.2012 року, згідно яких резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України Про іпотеку, так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України Про іпотеку (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Суд не приймає до уваги письмові посилання відповідачки, викладені в зустрічній позовній заяві щодо порушення позивачем режиму валютних операцій і надання кредиту в доларах США з огляду на наступне.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України Про банки та банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківських ліцензій.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Щодо вимог підпункту в пункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті.

Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідачка погодилася з умовами укладеного та оспорюваного нею договору, скріпивши його своїм підписом та вчинила дії на виконання умов договорів, отримавши від позивача суму кредиту, виражену в доларах США, яку й повинна повернути позивачу на умовах, визначених у кредитному договорі, відповідно до ст.1049 ЦК України.

19.06.2015р. ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області задоволено клопотання зустрічного позивача ОСОБА_5 про призначення у справі судово-економічної експертизи, мотивоване тим, що для встановлення фактичних обставин, повязаних з видачею кредиту, фактичної заборгованості за кредитним договором, нарахуванням процентів, пені та штрафів та призначена у справі судово-економічну експертизу, витрати за проведення якої покладено на зустрічного позивача ОСОБА_5. Проведення експертизи ухвалено доручити Миколаївській філії Одеського інституту судових експертиз (а.с.168).

Згідно повідомлення Миколаївського відділення ОНДІСЕ виконання вказаної ухвали суду в звязку зі складністю та великим обсягом досліджень з інших експертиз, у порядку черговості її надходження до інституту, можливе не раніше травня 2016р., в звязку з чим ухвалою суду від 14.09.2015р. проведення зазначеної експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.189).

23.02.2016р. справа повернута з Одеського НДІСЕ без виконання у звязку з несплатою рахунку за проведення експертизи, обовязок оплати за яку покладено на ОСОБА_5 (а.с.193).

Відповідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Оскільки ОСОБА_5 ухилилася від проведення судово-економічної експертизи, суд вважає, що немає підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, так як нею не доведено підстави цього позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.16, ст.ст.509, 525, 526, 530, 626, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.7,12,33,35,39 Закону України Про іпотеку, ст.ст. 10, 11, 57, 60, ч.4 ст.169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 Аваль до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити повністю.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/74711 від 12.01.2008 року, яка станом на 01.09.2014 року становить 1156974 (один мільйон сто пятдесят шість тисяч девятсот сімдесят чотири) грн. 56 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 12.01.2008 року, а саме: земельну ділянку та розташований на ній цілий житловий будинок №30 по вул. Набережній в с. Коблеве, Березанського району Миколаївської області, які є приватною власністю ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1), а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення загальної заборгованості перед позивачем за кредитним договором №014/08-112/74711 від 12.01.2008р. у сумі 88223,63 доларів США, що еквівалентно 1156974,56 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах відповідно до діючого законодавства України у межах процедури виконавчого провадження, звернути стягнення на майно через органи Державної виконавчої служби України за початковою ціною предмету іпотеки для його подальшої реалізації, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 Аваль в особі Миколаївської обласної дирекції (54030, м. Миколаїв, вул. Артилерійська, 19-А, транз/рах. 29090312 у АТ ОСОБА_4 банк Аваль, МФО 326182, ) судовий збір в сумі 3654,00 грн..

В задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_5 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_4 Аваль про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя