АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 678/35/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1016/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Баса О.Г., Власенка О.В.,

секретар Шевчук Ю.Г.

з участю прокурора Васильєвої І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на дитину за апеляційною скаргою Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2016 року,

встановила:

В лютому 2016 року Летичівська районна державна адміністрація Хмельницької області як орган опіки та піклування (далі - райдержадміністрація) звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів на дитину.

Райдержадміністрація зазначила, що відповідачка є матір'ю малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 зарекомендувала себе з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, не працює. Вона не приділяє належної уваги вихованню та навчанню своєї дочки, не цікавиться фізичним розвитком і станом здоров'я дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності. Через неналежні умови проживання дитини, загрозу її життю та здоров'ю малолітню ОСОБА_4 відібрано від матері та влаштовано до дитячого закладу соціальної реабілітації.

За таких обставин райдержадміністрація просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітньої дочки ОСОБА_4 та стягнути з неї аліменти на дитину у розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Прокурор вступив у справу на підставі ст. 45 ЦПК України.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2016 року в позові відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про зміну ставлення до виховання своєї малолітньої дочки ОСОБА_4, поклавши на райдержадміністрацію як орган опіки та піклування контроль за виконанням матір'ю своїх батьківських обов'язків.

Суд виходив з того, що підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав і стягнення з неї аліментів на дитину відсутні, разом із тим, останню слід попередити про необхідність зміни ставлення до дитини.

В апеляційній скарзі орган опіки та піклування просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Прокурор Васильєва І.М. вважає апеляційну скаргу обґрунтованою.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 20 травня 2008 року ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилася дочка ОСОБА_4

Дитина проживала разом із ОСОБА_2 по АДРЕСА_1. 9 грудня 2015 року працівники райдержадміністрації та поліції відібрали малолітню ОСОБА_4 від матері та помістили її до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик».

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та показаннями свідків.

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Аналіз положень ст. 164 СК України дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які своєю винною поведінкою ухиляються від виховання дитини та виконання батьківських обов'язків.

Докази у справі об'єктивно вказують на те, що протягом 2010-2014 років ОСОБА_2 неналежно виконувала свої батьківські обов'язки стосовно малолітньої дочки ОСОБА_4

ОСОБА_2 зловживала алкогольними напоями та вела антигромадський спосіб життя, не приділяла уваги навчанню та вихованню дитини, не створювала їй необхідні побутові умови для проживання та навчання, не цікавилася станом здоров'я дочки, не забезпечувала їй належного харчування.

У зв'язку з цим органи у справах дітей неодноразово вилучали дитину з сім'ї та поміщали її до медичних і дитячих закладів. Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 9 грудня 2014 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей), а рішенням комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 21 січня 2015 року її попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4

У 2015-2016 роках ОСОБА_2 змінила ставлення до дитини в кращу сторону. Вона створила дитині задовільні побутові умови для навчання та проживання.

9 грудня 2015 року малолітню ОСОБА_4 відібрано від матері та поміщено до дитячого закладу через те, що ОСОБА_6, який проживав з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, вчинив до останньої та дитини насильство в сім'ї.

За час перебування малолітньої ОСОБА_4 у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик» ОСОБА_2 неодноразово відвідувала її, привозила гостинці, цікавилася життям і здоров'ям дитини, спілкувалася з працівниками закладу.

У справі відсутні дані, що з 2015 року ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, жорстоко поводиться з малолітньою ОСОБА_4 і негативно впливає на неї.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстави для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_4 та стягнення з неї аліментів на дитину відсутні. При цьому суд, врахувавши особу ОСОБА_2, її попередню поведінку, нетривале та незначне покращення виконання відповідачкою свої батьківських обов'язків, правомірно попередив останню про необхідність зміни ставлення до дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Летичівської районної державної адміністрації Хмельницької області відхилити.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ О.Г. Бас

/підпис/ О.В. Власенко

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Курнос С.О.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 52