УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНБЕСТ» в особі Львівської філії товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНБЕСТ», третя особа - ОСОБА_7, про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між нею (замовник), та відповідачем ТзОВ «ВЕНБЕСТ» в особі директора Львівської філії ТОВ «ВЕНБЕСТ» (виконавець) укладено договір № 0476Л-ТО від 10 грудня 2009 року про надання послуг з охорони об'єкта. Відповідно до п. 2.1 договору замовник передає, а виконавець приймає під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об'єкт - особняк, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Виконавець зобов'язаний при виявленні ГМР «ВИКОНАВЦЯ» ознак проникнення сторонніх осіб на об'єкті, вжити заходи щодо їх затримання, здійснювати охорону місця пригоди, сповіщати замовника, при необхідності сповістити чергову частину РУ ГУ МВС України в м. Львові, організувати пошук «по гарячих слідах» зловмисників та майна (п. 4.2.2 договору).

22 червня 2013 року приблизно о 23.30 год. невідома особа в АДРЕСА_1 шляхом злому металопластикового вікна проникла в будинок, звідки таємно викрала золоті вироби, чим завдала матеріальну шкоду на загальну суму 115 000,00 грн. Вчинення крадіжки підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000740. На даний час не встановлено та не притягнуто до кримінальної відповідальності винних осіб. Вважає, що крадіжка з будинку, який перебував під охороною відповідача, сталася з вини саме охоронної фірми, яка не забезпечила недоторканність об'єкта охорони згідно з умовами договору та вимогами чинного законодавства, порушивши таким чином взяті на себе зобов'язання за договором. При цьому, як передбачено п. 5.2.1 договору виконавець несе перед замовником відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по договору за збитки, завдані зловмисниками, які проникли на об'єкт в період охорони, шляхом зламування, відкриття або руйнування заблокованих технічними засобами сигналізації вікон, дверей та інших конструкцій, та вчинили крадіжку майна, що зберігалось на об'єкті, якщо буде встановлена вина виконавця у її допущенні в межах завданих збитків, але не більше 10 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи умови договору, а також вимоги ст. 629 ЦК України, якою передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, відповідач зобов'язаний відшкодувати збитки в межах суми 10 000,00 грн, яка і підлягає стягненню на її користь в судовому порядку.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «ВЕНБЕСТ» на користь ОСОБА_6 10 000,00 грн завданих збитків за договором № 0476Л-ТО від 10 грудня 2009 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення районного суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неналежно виконано взяті на себе зобов'язання за договором про надання послуг з охорони об'єкта.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на виконання умов договору, позивачем ювелірні вироби на зберігання відповідачу не передавались та нотаріально засвідчений, складений компетентними фахівцями, опис з оцінкою вартості не складався.

Крім того, ОСОБА_6 не довела суду та в матеріалах справи відсутні докази того, що золоті вироби викрадені саме із сейфу або металевої шафи, хоча п. 3.2.6 Договору передбачено, що замовник зобов'язаний зберігати грошові кошти, цінні папери, ювелірні вироби, мобільні телефони та інші малогабаритні речі в сейфах (металевих шафах).

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 грудня 2009 року між ОСОБА_6 (замовник) та відповідачем ТОВ «ВЕНБЕСТ» в особі директора Львівської філії ТОВ «ВЕНБЕСТ» (виконавець) укладено договір № 0476Л-ТО про надання послуг з охорони об'єкта (далі- договір).

Згідно п. 2.1 договору замовник передав, а виконавець прийняв під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об'єкт - особняк, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Під час дії даного договору, 22 червня 2013 року приблизно о 23.30 год., невідома особа в АДРЕСА_1 шляхом взлому металопластикового вікна проникла в будинок, який перебував під охороною відповідача.

Вчинення крадіжки підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Правова кваліфікація - ч. 3 ст. 185 КК України, кримінальне провадження № 0000740, відомості про яке внесено 23 червня 2013 року. Винних осіб не встановлено та не притягнуто до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором охорони, що в свою чергу є спеціальним видом зберігання, охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату (ст. 978 ЦК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Умовами договору встановлено, що розмір збитків, нанесених замовнику внаслідок неналежного здійснення договірних зобов'язань виконавцем, встановлюється уповноваженими працівниками сторін, і повинен підтверджуватися відповідними документами та розрахунками вартості вкраденого, пошкодженого чи знищеного майна, і звірятися з даними бухгалтерської звітності (п. 5.2.1 договору).

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачу, внаслідок вчинення злочину завдано будь-яких збитків, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову з указаних підстав.

Інформація, зазначена у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, не може підтверджувати розмір завданих збитків, оскільки свідчить лише про початок розслідування кримінальної справи.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормамиЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова С.О. Карпенко
Г.І. Мостова