Справа № 211/1166/16-ц
Провадження № 2/211/1261/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Форманчук К.М.,

у відсутність позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказавши, що вона є власником будинку № 43б по вул. Урбанського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 № 15194332 від 16.08.2014 року . Про що видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 16.08.2014 року. У будинку, що належить позивачеві зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. які були зареєстровані в ньому до того як власницею стала позивач. Відповідачі не мешкають в будинку з серпня 2014 року і до теперішнього часу, що підтверджується актом. Їх реєстрація порушує права позивача як власника та створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні, а також створюють матеріальні труднощі, оскільки на них нараховуються комунальні послуги, які вони не сплачують, будинок не утримують і речей їх в будинку з серпня 2014 року не має. Позивач вважає, що відповідачі згідно ст.. 405 ЦПК України , втратили право користування житловим приміщенням, що їй належить.

Тому позивач просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратив право користування будинком № 43б по вул. Урбанського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 21.03.2016 року , на той момент вона була власницею будинку № 43б по вул. Урбанського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 № 15194332 від 16.08.2014 року . Про що видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 16.08.2014 року. (а.с. 5, 6 копія свідоцтва та витягу).

У вищевказазначеному будинку зареєстровані крім позивачки також відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 , згідно довідки про зареєстрованих осіб за адресою буд. № 43б по вул. Урбанського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. (а.с. 7 довідка від 19.03.2016 року ).

Згідно акту про фактичне не проживання особи (осіб) в житловому приміщенні затвердженого головою Квартального комітету № 9 ОСОБА_6, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання їх невідоме. (а.с. 8 акт).

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У пункті 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.03.2016 року, який зареєстровано в реєстрі за № 196 та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_8, право власності на будинок за адресою: буд. № 43б по вул. Урбанського в м. Кривому Розі Дніпропетровської області перейшло до ОСОБА_8.

Тобто, на момент розгляду справи та ухвалення рішення , право власності на спірний будинок позивачу ОСОБА_1 не належить.

Частиною першою ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

З огляду на те, що власник спірного будинку на момент ухвалення рішення змінився, суд не може встановити чим саме у такому разі відповідачами порушуються особисті права позивача ОСОБА_1 з урахуванням того, що 22.03.2016 року вона розпорядилася своїм правом власності на спірний будинок та відчужила його на користь іншої особи, отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 319, 391, 396, 16 ЦК України, ст.ст. 3,11,15, 57-61, 10,60,59, 57, 197, 208-210, 212 - 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_9