У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення банківського вкладу, нарахованих відсотків та за зустрічним позовом про визнання нікчемним договору банківського вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 01 серпня 2013 року між ним та АТ «Ощадбанк» в особі завідуючої територіально-відокремленим безбалансовим відділенням №10013/0332 (далі - ТВБВ №10013/0332) ОСОБА_5 укладено договір № НОМЕР_1 на вклад «Депозитний» терміном на один рік один місяць на суму 24 000 гривень з процентною ставкою у розмірі 16,5% річних.

В подальшому відносно завідуючої ТВБВ № 10013/0332 та касира цього відділення була порушена кримінальна справа, в ході якої встановлено, що 01 серпня 2013 року завідувач відділення АТ «Ощадбанк» ОСОБА_6, виготовила двосторонній договір на вклад депозитний на його ім'я, до якого внесла дані про відкриття розрахункового рахунку № НОМЕР_1. Він підписав даний договір, після чого завідувач відділення банку скріпила його власним підписом та печаткою банку, після чого виготовила заяву на прихід готівки, в яку внесла дані про внесення вкладником на депозитний рахунок коштів в розмірі 24 000 гривень.

Посилаючись на те, що ПАТ «Ощадбанк» відмовляється повернути йому кошти, не визнаючи договір № НОМЕР_1 від 01 серпня 2013 року на вклад «Депозитний», просив суд стягнути з відповідача на свою користь розмір вкладу та нараховані відсотки у сумі 28 290 гривень.

У листопаді 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору банківського вкладу № НОМЕР_1 від 01 серпня 2013 року нікчемним, посилаючись на те, що при його укладенні не дотримано простої письмової форми та відсутні документи, які підтверджують факт прийняття від нього готівки.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу № НОМЕР_1 від 01 серпня 2013 року у розмірі 28 290 грн.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» в користь держави 282, 90 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору банківського вкладу № НОМЕР_1 від 01 серпня 2013 року - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено.

Виключено із мотивувальної частини рішення покликання на ч. 1 ст. 1172 ЦК України як підставу для задоволення позовних вимог.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України»просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову ОСОБА_4 та задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України», мотивуючи свою вимогу порушенням судаминорм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірний договір банківського вкладу відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки укладений у простій письмовій формі та містить усі умови, необхідні для договору даного виду, а саме: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору; підписаний від імені банку повноважною особою, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного договору нікчемним.

Встановивши, що відсутність реєстрації договору і, як наслідок, необлікування на рахунках грошових коштів, залучених від фізичних чи юридичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу при наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам закону, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з банку на користь позивача суми банківського вкладу із нарахованими відсотками.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та виключаючи з мотивувальної частини посилання на ч. 1 ст. 1172 ЦК України як підставу для задоволення позовних вимог, апеляційний суд вірно зазначив, що застосування відповідальності в деліктних правовідносинах виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року (справа № 6-149цс13).

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судамидопущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня О.І. Євтушенко О.М. Ситнік