Номер провадження 2/754/134/16
Справа №754/5592/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю секретаря Щедрікової В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу ? частини квартири недійсним та визнання права власності на ? частину квартири,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя посилаючись на те, що 20 вересня 2008 року сторони по справі одружились. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 06 грудня 2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між сторонам розірвано. За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони по справ придбали за спільно нажиті кошти ? частину квартири АДРЕСА_1. Оскільки шлюбний договір між сторонами не укладався, а домовленості між позивачем та відповідачем щодо порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю не знайдено, позивач змушена звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем та відповідачем право власності по ? частині квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору

16 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу ? частини спірної квартири недійсним та визнання права власності на ? частину квартири, посилаючись на те, що після укладення шлюбу його сина ОСОБА_2 з ОСОБА_1 стало питання місця проживання молодого подружжя. Оскільки коштів на придбання квартири у сторін не було, домовились з відповідачами, що квартира буде купуватись за допомогою кредитних коштів, але вартість ? частини квартири позивачу буде повернута. У разі неповернення коштів за вимогою позивача, право власності на частину квартири буде оформлено на нього відповідно до вданих коштів у квартиру. Зважаючи на сімейні стосунки така домовленість не була оформлена у письмовій формі. Дружина позивача ОСОБА_3 зняла з рахунку в ПАТ «УкрСиббанк» 14000 доларів США, що на той час становило 112.000 грн. Син позивача - ОСОБА_6 зняв з рахунку 1700 доларів США, що становило суму 14000 грн. та 25000грн. оскільки цих коштів було недостатньо, позивач ОСОБА_3 взяв кредити в банку на суму 135.000 грн. та 220.000 грн. Дані кошти були вкладені в купівлю квартири, але відповідачі до даного часу їх не повернули. Дізнавшись, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ спірної квартири та визнання за нею права власності на ? частину квартири, позивач зрозумів, що домовленість, яка існувала між сторонами, порушена, право позивача на дану квартиру не визнається, що змісило його звернутись з позовом до суду. А тому ОСОБА_3 просить визнати договір купівлі-продажу від 20.20.2011 року на ? частину квартири АДРЕСА_1 - недійсним в частині покупця ОСОБА_2, вчиненого приватним нотаріусом КМНО та перевести на ОСОБА_3 права та обов'язки покупця по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину спірної квартири.

Ухвалою суду від 16 червня 2015 року вказаний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову прийнято до сумісного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримала за викладеними в позові обставинами та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на те, що ? частина спірної квартири була придбана спільні кошти позивача та відповідача, проти задоволення позовної заяви третьої особи ОСОБА_3 заперечувала та не визнала позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності щодо вимог ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в частині покупця.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги ОСОБА_3 та заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Також ОСОБА_2 пояснив, що 20.10.2011 року було придбано спірну квартиру. На момент купівлі квартири сторони не мали коштів для придбання квартири, оскільки придбали автомобіль, позивач ОСОБА_1 перебувала в декретній відпустці з квітня 2009р. по 2012рік, а відповідач працював кухарем і мав щомісячний заробіток 1200 грн. Кошти на купівлю квартири були надані його матір'ю в розмірі 14.000 доларів США, що становило еквівалент в гривні 112.000 грн., його братом ОСОБА_6 в розмірі 1700 доларів США та 25000 грн., а також батьком ОСОБА_3, який отримав в кредит кошти в розмірі 135.000 грн. та 220.000грн. За усної домовленості родини, на ім'я відповідача було придбане ? частину квартири АДРЕСА_1. відповідач узгоджував з позивачкою при укладенні договору купівлі-продажу квартири, що останні будуть віддавати кошти брату, матері та батьку, а за відсутності коштів переоформити спірну частину на батька. Станом на день звернення позивачки з позовом до суду, кошти на придбання квартири повернуті не були.

В судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 та його представник пояснили, що на сімейній нараді, тобто він, його дружина та двоє синів вирішили придбати ще одну квартиру, в якій буде проживати сім'я відповідача, через невживчивий та конфліктний характер відповідачки ОСОБА_1 Оскільки кошти батьки відповідачки категорично відмовились надати для придбання квартири, ОСОБА_3 вирішив придбати квартиру виключно за кошти своєї сім'ї: депозитні кошти дружини в розмірі 14000 доларів США, весільні кошти старшого сина в розмірі 1700 доларів США та 25.000 грн., а також отримані кредитні кошти. ОСОБА_3 мав намір оформити право власності на спірну квартиру на себе, за згодою своєї дружини, однак молодший син ОСОБА_2 попросив оформити ? частину квартири на нього через бажання мати у власності майно. ОСОБА_3 погодився на пропозицію сина за умови, що останній до 2014 року поверне кошти на придбання ? частини квартири, а в разі неможливості повернути кошти, переоформить право власності на ? частину спірної квартири.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 її представника, відповідача ОСОБА_2 та його представника, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 та його представника, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 20 вересня 2008 року. У зв'язку з одруженням ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.6).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно свідоцтва про народження (а.с.7).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано (а.с.8).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, 20 жовтня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 - в рівних частках кожний. Ціна нерухомого майна становить суму в розмірі 496.736,00 грн. (а.с.18).

Отже, під час перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 було придбано майно - ? частина квартири АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу квартири за кошти в розмірі 248.368,00 грн.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Третя особа ОСОБА_3 звернувся з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу від 20.20.2011 року на ? частину квартири АДРЕСА_1 - недійсним в частині покупця ОСОБА_2, вчиненого приватним нотаріусом КМНО та перевести на ОСОБА_3 права та обов'язки покупця по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину спірної квартири.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, ст. 203 ЦК України встановлені підстави, за яких правочин може бути визнаний недійсним.

Недотримання усної домовленості щодо повернення коштів на придбання ? частини квартири та посилання на, те що саме кошти ОСОБА_3 були витрачені на придбання спірної частини квартири не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_3 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Між сторонами по справі не було укладено шлюбного договору та не було досягнуто жодної домовленості з приводу розподілу майна.

А тому, з урахуванням викладеного, в порядку поділу майна подружжя, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,4кв.м, житловою площею 30,4кв.м. та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,4кв.м, житловою площею 30,4кв.м.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, 60, 61, 71 СК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, право власності на ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,4кв.м, житловою площею 30,4кв.м.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, право власності на ? частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,4кв.м, житловою площею 30,4кв.м;

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4, НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу ? частини квартири недійсним та визнання права власності на ? частину квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: