Справа № 274/22/16-ц Провадження № 2/0274/546/16
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
27.04.16 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
простягнення боргу за договором позики та відсотків за прострочення грошового зобов'язання,
У січні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 358 560,00 грн. боргу за договором позики та відсотки за прострочення грошового зобов'язання (180 000,00 грн. борг, 178 560 грн. відсотки).
Від ОСОБА_2 заперечень проти позову або заяви про визнання позову не надходило.
Судом з'ясовано, що відповідно до розписки від 25.02.2012 р. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн. до 25.05.2013 р., у разі несвоєчасного повернення коштів зобов'язався сплачувати за кожен день прострочення 1,6% (а. с. 9).
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.02.2012 р. було укладено договір позики, на підставі якого перший передав у власність другому грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн., при цьому другий зобов'язався повернути першому ці грошові кошти до 25.05.2013 р., а у разі прострочення виконання зазначеного грошового зобов'язання сплатити 1,6% від простроченої суми за кожен день прострочення (584% річних).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, зобов'язань з повернення до 25.05.2013 р. ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 180 000,00 грн. ОСОБА_2 не виконав.
Доказів, які б це спростовували, ОСОБА_2 не подав.
Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з ОСОБА_2 180 000,00 грн. боргу ґрунтується на вимогах законодавства України.
Разом з тим, на день пред'явлення позову (06.01.2016 р.) розмір відсотків, які ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов'язання за період 26.05.2013 р. по 06.01.2016 р., становить 2 753 280,00 грн. (956 днів * 2 880 грн. (1,6% від 180 000,00 грн.)).
Як вбачається зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 просить стягнути відсотки за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 178 560,00 грн., тобто за 62 дні прострочення.
Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Тобто Суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 2 753 280,00 грн.
Між тим, позов ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_2 відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 178 560,00 грн. ґрунтується на вимогах законодавства України
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи
Частиною першою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягають стягненню у якості відшкодування судових витрат 3 585,00 грн. (судовий збір).
Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 60, 64, 79, 88, 208, 209, 212 215, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 358 560,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 3 585,00 грн.
рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;
апеляційна скарга на рішення може бути подана лише позивачем до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення;
апеляційна скарга на рішення може бути подана також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки;
рішення може бути переглянуто Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд цього рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Корбут