АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2094/16
Категорія: договірні Доповідач: Гуцал Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської

області у складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення боргу, -

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову. Зазначила, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2013 року у даній справі було накладено арешт на майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 та в квартирі АДРЕСА_2, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_1.

Посилаючись на те, що у справі ухвалено судове рішення, яке набрало чинності, та яким у задоволені позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено, ухвалою суду скасована заборона відчуження зазначених вище квартир, заявник просила скасувати арешт, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2013 року на рухоме майно, яке знаходиться у вищевказаних квартирах.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року в задоволені заяви про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити її заяву про скасування заходів забезпечення позову у повному обсязі.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала. Акцентувала увагу на тому, що ОСОБА_3 у нотаріально посвідченій заяві (т.6 а.с.12) стверджує про те, що з 2005 року не мешкав однією сімєю із ОСОБА_1, спільного бюджету у подружжя не було і все майно, набуте останньою у період з 2005 року належить їй на праві особистої приватної власності.

Інші особи, які брали участь у справі, до суду апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Відповідно до роз'яснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Частиною 5 ст.154 ЦПК України визначено, що питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Судовим розглядом встановлено, що у жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом. Уточнивши під час розгляду справи свої вимоги, позивач просив стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно суму боргу у розмірі 1 031 940 гривень, що еквівалентно 126000 доларів США, а також стягнути із ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 282 555 гривень, що еквівалентно 34 500 доларів США.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову і ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2013 року заборонено відчуження квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4, які належать на праві власності ОСОБА_1. Цією ж ухвалою накладено арешт на майно, яке знаходиться у зазначених квартирах (т.1 а.с.66,67).

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2014 року з урахуванням виправлення описки ухвалою цього ж суду від 19 січня 2015 року, позов задоволено частково - стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 160 500 доларів США, що еквівалентно 2 416 552,20; вирішено питання про судові витрати; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Це рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року набрало законної сили.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2015 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову - скасовано заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2013 року у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_5, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1, та знято зазначені заборони з вказаної вище нерухомості. В іншій частині заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2013 року, залишено без змін (т.5 а.с.252,253).

Ця ухвала ОСОБА_1 оскаржена не була, і після її перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року була залишена без змін (т.5 а.с.305-306).

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2013 року, в частині зняття з арешту рухомого майна. Ухвалою того ж суду від 03 грудня 2015 року у задоволенні такої заяви було відмовлено (т.5 а.с.348).

У грудні 2015 року ОСОБА_1 у третє подала заяву про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2013 року в частині зняття арешту з рухомого майна, що знаходиться у належних їй на праві власності квартирі АДРЕСА_3 та квартирі АДРЕСА_4.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року у задоволенні такої заяви відмовлено (т.6 а.с.20).

Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову в частині рухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні дані, що таке майно належить ОСОБА_1. Крім того, суд зазначив, що питання про скасування таких заходів забезпечення вже вирішувалось судом і рішення з цього приводу набрали законної сили.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Так, на час постановлення оскаржуваної ухвали розгляд справи було завершено, і як зазначено вище суд ухвалив рішення по часткове задовлення позову, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 грошову суму. Дані про виконання рішення суду ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.

З тексту ухвали Московського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2013 року вбачається, що забезпечуючи позов ОСОБА_6, суд наклав арешт не на рухоме майно, що належить ОСОБА_1, а на майно, яке знаходиться в квартирах, що належать останній.

За таких обставин сам факт існування судового рішення про відмову у позові до ОСОБА_1 не є підставою для скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_2, на користь якого тим же рішенням стягнуто грошові кошти з другого відповідача - ОСОБА_3 і це рішення не виконано.

Крім того, у своїх заявах ОСОБА_1 стверджує, що спірне рухоме майно, на яке накладено арешт у забезпечення позову ОСОБА_6, належить не їй, а іншій особі ОСОБА_7. Питання ж виключення майна з під арешту, якщо таке майно не належить боржнику, вирішується не в порядку ст.154 ЦПК України, а шляхом подання відповідного позову власника майна. Слід зазначити, що ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом про виключення цього майна з акту опису та звільнення його з під арешту.

Отже доводи ОСОБА_1 про те, що арешт спірного рухомого майна, що здійснений на підставі ухвали Московського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2013 року порушує її права власника не можна визнати обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення заяви, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді