Єдиний унікальний номер 242/1381/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1043/2016
Єдиний унікальний номер 242/1381/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/1043/2016
Головуючий у 1 інстанції Кротінов В.О.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

01 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля», третя особа: Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Селидові Донецької області про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди з ДП «Селидіввугілля», задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 18000 гривень, а також в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

В апеляційній скарзі ДП «Селидіввугілля» просить скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не повно з'ясовано обставини справи, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції не об'єктивно розглянув питання стосовно пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду та не врахував правову позицію Конституційного суду України, викладену у рішенні від 27.01.2004 року по справі за №1-рп/2004. Також суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП «Селидіввугілля» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» з 28 березня 2005 року на посаді прохідника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 18 грудня 2015 року звільнений з ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1.

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки МСЕК м. Донецьк серії ДОН-04 №081110 міжрайонної травматологічної МСЕК м. Красноармійська серії 10 ААА №241887 позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% вперше.

Крім цього, судом встановлено, що 24 травня 2015 року при виконанні трудових обов'язків на ВП шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», ОСОБА_1 отримав травму правої ноги внаслідок розірвання стрічки на стрічковому конвеєрі, що підтверджується копіями актів форми Н-1, Н-5.

Згідно довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Красноармійська серії 10 ААА №241887 від 02 грудня 2015 року по трудовому каліцтву, яке сталося 24 травня 2015 року ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 35%.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачеві заподіяно моральну шкоду, обов'язок по відшкодуванню якої необхідно покласти на відповідача. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті, суд першої інстанції врахував отримання позивачем трудових каліцтв та їх тяжкості, характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із ступеня вини юридичної особи та потерпілого у настанні зазначених наслідків, суті позовних вимог, засад розумності та справедливості, встановив суму такого відшкодування в розмірі 18 000 гривень.

Такий висновок суду відповідає вимогам ч. 2 ст. 153, ст. 2371 КЗпП України, відповідно з якими забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки травми позивача, у даному випадку, пов'язані з незабезпеченням безпечних і нешкідливих умов праці з боку роботодавця, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Факт ушкодження здоров'я позивача підтверджений висновками МСЕК.

Відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 № 1105-XIV, не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру морального відшкодування.

Згідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Стосовно строку позовної давності колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував конкретні обставини нещасних випадків, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та виходячи із ступеня вини юридичної особи та потерпілого у настанні зазначених наслідків, суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, вірно визначив його у розмірі 18000,00 гривень.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права і тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Таким чином, розглядаючи справу, суд всебічно, повно і об'єктивно, згідно з наданими доказами розглянув спір, прийняв правильне рішення.

Крім цього, відповідно ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 05 травня 2016 року задоволена заява відповідача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 606,32 гривень.

Керуючись ст.ст. 82, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» в дохід держави судовий збір в розмірі 606,32 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді