пр. № 4-с/759/97/16
ун. № 759/5731/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В:

15.04.2016 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Астахова Д.А. щодо незабезпечення дотримання установлених Законом України «Про виконавче провадження» строків розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду від 15.09.2015 року, направлення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, визнання незаконною і скасування постанови головного державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Астахова від 16.02.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобов'язання прийняти до виконання виконавчий лист від 25.12.2015 року у справі №2/759/4414/15 (ун. №759/9482/15-ц), вжити заходи щодо його виконання.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що 13.01.2016 року до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надіслано заяву про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання рішення суду. Вказані документи ВДВС отримано 25.01.2016 року. 08.04.2016 року заявнику надійшла постанова головного державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Астахова Д.А. від 16.02.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16.02.2016 року, через невідповідність виконавчого листа положенням ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), а саме, не зазначено в якій саме частині повинно бути виконано рішення суду. Заявник посилається на бездіяльність державного виконавця в частині недотримання строків, визначених ч. 2 ст. 26 Закону, щодо винесення постанови та направлення її на адресу заявника. Справу передано судді 20.04.2016 року.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги скарги.

Представник ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився.

Встановлено, що 25.12.2015 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист (рішення суду від 15.09.2015 року) про усунення ОСОБА_1 перешкод в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири ОСОБА_3, малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та вселення ОСОБА_1 в квартиру. Рішення набрало законної сили 17.11.2015 року, строк пред'явлення листа до виконання до 17.11.2016 року (а. с. 4 - копія виконавчого листа).

16.02.2016 року головним державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Астаховим Д.А. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження серії ВП №50206659 з виконання виконавчого листа №2/759/4414/15, виданого 15.09.2015 року. Підставою для відмови є посилання на ч. 2 ст. 18 Закону.

За вх. №8923 від 22.02.2016 року постанову надіслано заявнику (а. с. 6 - копія супровідного листа). 08.04.2016 року заявнику надійшов конверт з постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16.02.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець посилається на ч. 2 ст. 18 Закону, а саме: у виконавчому листі необхідно зазначити, в якій саме частині повинно бути виконане рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 17 Закону). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону, у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо. резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявності інших, передбачених законодавством, обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження). При цьому вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені статтею 18 Закону про виконавче провадження. Іншими нормативно-правовими актами може бути встановлено додаткові вимоги до виконавчого документа, проте звуження цих вимог не допускається. До інших обставин, що можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, можна віднести, наприклад, звернення за виконанням рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з порушенням вимог статей 35, 36 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4002-XII «Про міжнародний комерційний арбітраж» щодо попереднього звернення стягувача до компетентного суду з клопотанням про визнання й виконання рішення зазначеного третейського суду.

При невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону про виконавче провадження, заявникові роз'яснюється право на звернення до суду, який видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність до закону. Зазначене питання вирішується судом на підставі статті 369 ЦПК, а якщо відсутні відповідні відомості в судовому рішенні - то відповідно до вимог статті 220 ЦПК.

Таким чином, підставами для відмови у відкритті виконавчого провадження можуть бути наявні для цього процесуальні перешкоди, зазначені у п. 1-7 ч. 1 ст. 26 Закону, а також прямо передбачені законом обставини, що виключають можливість здійснення виконавчого провадження.

В даному випадку, державний виконавець виніс оскаржувану постанову на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону, проте з постанови не вбачається, що саме виключає можливість здійснення виконавчого провадження. Оскаржувана постанова не обґрунтована і в ній фактично не зазначаються встановлені державним виконавцем обставини і підстави для її винесення.

Враховуючи наведене, на підставі ч. 2 ст. 387 ЦПК України скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 16.02.2016 серії ВП №50206659 визнається неправомірною і підлягає скасуванню. Також суд зобов'язує вирішити питання щодо прийняття до виконання виконавчого листа №2/759/4414/15, виданого 15.09.2015 року Святошинським районним судом м. Києва.

Керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Астахова Д.А. щодо прийняття постанови про відмови у відкритті виконавчого провадження від 16.02.2016 серії ВП №50206659.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Астахова Д.А. від 16.02.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, серії ВП №50206659.

Зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві вирішити питання щодо відкриття виконавчого провадження (прийняття до виконання) з примусового виконання виконавчого листа №2/759/4414/15, виданого 15.09.2015 року Святошинським районним судом м. Києва про усунення ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири ОСОБА_3, малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та вселення ОСОБА_1 в квартиру.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ