АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2745/16 Головуючий 1 інстанції - Рубіжний С.О.
Категорія - кредитні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Піддубного Р.М.

за участю секретаря - Гребенщикової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Х Легіон» в особі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60 904,40 грн. та судових витрат у розмірі 609,04 грн.

В обґрунтування вимог вказував, що 16 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № R5В, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 50 000,00 грн., зі сплатою відсотків 24% річних до 16.10.2017 року. Відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, в зв»язку із чим станом на 26.06.2014 р. утворилась заборгованість, яка становить 60 904,40 грн.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з»явився.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 60 904 гривні 40 копійок. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «Юридична компанія «Х Легіон» в особі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вважає, що банком не доведено обгрунтованості розміру його позовних вимог. Вказує, що Банк не надсилав ОСОБА_2 вимогу про повернення кредиту. На думку апелянта належним доказом надіслання будь-яких документів може бути лише опис вкладення разом з розрахунковим документом, а лист-вимога не є належним доказом у справі.

Відповідач ОСОБА_2, його представник та представник ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання апеляційного суду повторно не з»явилися.

22.04.2016 року від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта та його представника. 26.04.2016 року від представника ПАТ ВТБ «Банк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, причина не зазначена. Вперше справа була призначена до розгляду на 07.04.2016 року, Банк отримав повістку, в судове засідання не з»явився, клопотань не надав. Повторно розгляд справи призначено на 28.04.2016 року, Банк отримав повістку 15.04.2016 року( а. с.139), тому мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи розумні строки розгляду справи апеляційним судом, судова колегія знаходить можливим розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на на 26.06.2014 року має заборгованість - 60 904,40 грн.

Судова колегія знаходить вказаний висновок обгрунтованим та таким що відповідає обставинам справи та вимогам норм закону.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що 16 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №R5В, згідно з яким відповідачу було надано кредит в сумі 50 000,00 грн., зі сплатою відсотків 24% річних, та кінцевим строком погашення заборгованості до 16.10.2017 року.(а.с.8-10)

Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем виконав повністю, надавши відповідачу кредит в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №9582 від 16.10.2013 року.(а.с.15)

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.4.2 кредитного договору відповідач зобов'язується сплачувати щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати відсотків та розрахунку вартості супутніх послуг, комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту.

Відповідно до п.4.3 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 16 числа кожного місяця у відповідності до графіка, який є невід'ємною частиною кредитного договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісійну винагороду, інші супутні платежі.

Згідно п.5.1 кредитного договору, у разі прострочення зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, відповідач зобов'язується сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочення зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення.

У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на на 26.06.2014 року має заборгованість - 60 904,40 грн. що складається з заборгованості за кредитом - 44 574,68 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 4 156,73 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 2 904,34 грн., простроченої заборгованості за комісією - 4 518,11 грн., пені за прострочену заборгованість за кредитом - 1 719,01 грн., пені за просточену заборгованість за відсотками та комісією - 3 031,53 грн. (а.с. 16-19).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належим чином не виконує.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплату процентів належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В зв»язку з наведеним суд першої інстанції правильно визнав, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Також судом правильно вирішено питання про судові витрати, так як відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судова колегія вважає необґрунтованим посилання апелянта, що банком не доведоно обгрунтованості розміру його позовних вимог. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 26.06.2014 року, сума якої становить 60 904,40 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 44 574,68 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 4 156,73 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 2 904,34 грн., простроченої заборгованості за комісією - 4 518,11 грн., пені за прострочену заборгованість за кредитом - 1 719,01 грн., пені за просточену заборгованість за відсотками та комісією - 3 031,53 грн. (а.с. 16-19). Відповідач не надав іншого розрахунку, тому його ствердження про недоведеність позовних вимог безпідставне.

Посилання апелянта, що Банк не надсилав відповідачу вимогу про повернення кредиту також є надуманим. Матеріали справи містять лист вимогу з доказами відправлення вказаного листа по пошті( а. с. 20-22). Також слід звернути увагу, що Банк звернувся з вказаним позовом 28.10.2014 року, після чого сплинув тривалий час, але відповідач не намагався сплатити заборгованість.

Крім того, в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що пред»явленням вимоги є як направлення / вручення вимоги про погашення боргу ( залежно від умов договору), так і пред»явлення позову.

Посилання апелянта, що стягнення з відповідача заборгованості у вигляді комісії у сумі 4518,11 грн. є несправедливим і незаконним, таким що порушує вимоги діючого законодавства в т.ч. Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим. При укладенні кредитного договору ОСОБА_2 погодився з умовами договору, до цього часу його не оскаржив.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставою для перегляду рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для задоволення апеляційної скарги. За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Х Легіон» в особі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: