ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Заводської районної ради у м. Дніпродзержинську, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АТ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, та ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АТ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладено договір № 167/02/3, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 57 000 доларів США на придбання будинку зі сплатою за користування кредитом 13,8 % на рік терміном до 15 травня 2038 року. У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами кредитного договору було укладено договір іпотеки від 16 травня 2008 року № 167/02/3/1, предметом якого є будинок загальною площею 69,1 кв. м, житловою площею 46,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу будинку від 16 травня 2008 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кірьяк С.А. за реєстровим № 1910; та земельну ділянку площею 0,0590 га, за цією ж адресою, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кірьяк С.А. за реєстровим № 1908 Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 335 700 грн. Постановою виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради від 14 березня 2012 року відмовлено у наданні дозволу на реалізацію майна, у зв'язку із тим, що користувачами вказаного будинку є малолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на викладене, позивач просив виселити відповідачів із житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, а малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з наданням у користування житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 16 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_3 укладений договір № 167/02/3, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 57 000 доларів США на придбання будинку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 13,8 % на рік у валюті кредиту, з кінцевим терміном повернення 15 травня 2038 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 16 травня 2008 року № 167/02/3/1, предметом якого є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,0590 га та житловий будинок, загальною площею 69,1 кв. м, житловою площею 46,4 кв. м, по АДРЕСА_1 що належать ОСОБА_8 на праві приватної власності.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2011 року частково задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 травня 2008 року № 167/02/3 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,0590 га, та житловий будинок, загальною площею 69,1 кв. м, житловою площею 46,4 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 що належать ОСОБА_3 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною 335 700 грн.

На виконання вказаного судового рішення Заводським районним судом м. Дніпродзержинська було видано виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, а також виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Під час проведення виконавчих дій Заводським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції з метою звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 02 лютого 2012 року державним виконавцем було направлено запит до виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про надання дозволу на продаж вищезазначеної нерухомості.

Постановою виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради від 14 березня 2012 року у наданні дозволу на реалізацію спірного будинку було відмовлено, у зв'язку із тим, що користувачами вказаного будинку є малолітні діти боржника: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також встановлено, що 01 червня 2013 року рекомендованим листом позивачем було направлено ОСОБА_3 особисто та ОСОБА_5 письмову вимогу про звільнення спірного будинку протягом одного місяця.

Вказана письмова вимога отримана відповідачами 10 червня 2013 року.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що у спірному домоволодінні зареєстровані відповідачі та їхні малолітні діти, а виселення дітей порушить їх право на житло. Крім того, органом опіки та піклування не надано дозволу на виселення неповнолітніх дітей.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд змінив мотивування відмови в позові, виходячи із того, що у даному випадку позивач звернувся із вимогами про виселення на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», й відповідно вказані правовідносини не регулюються нормами ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних та безпритульних дітей».

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем норм ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року № 6-455цс15.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі № 6-39цс15.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212, 303, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, в достатньому обсязі не визначив справжньої правової природи спірних правовідносин, зокрема, не звернув уваги на те, що в іпотеку банку передано житловий будинок, який був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, та, відповідно, належним чином не встановив, які норми матеріального права підлягають застосуванню, тому дійшов передчасного висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного житла без надання їм іншого постійного жилого приміщення.

Крім того, поза увагою апеляційного суду залишилося те, що вимоги про виселення є похідними від вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, у зв'язку із чим не підлягає виконанню рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії цього Закону.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції повністю не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак