Справа № 442/6257/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/1569/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. Категорія:30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Нижньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області про визнання права користування права земельною ділянкою в порядку спадкування за законом - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право постійного користування на земельні ділянки загальною площею 63,41 га з цільовим призначенням - для ведення селянського господарства, які знаходяться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, на території Нижньогаївської сільської ради в межах населеного пункту та за межами населеного пункту.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2016 року доповнено вищезгадане рішення вказавши, що визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право постійного користування на земельні ділянки загальною площею 0.19 га, 0.6028 га та 1.4013 га, а всього загальною площею 2.1941 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського (селянського) господарства, які знаходяться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, на території Нижньогаївської сільської ради в межах населеного пункту та на земельну ділянку загальною площею 59.2859 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського (селянського) господарства, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, на території Нижньогаївської сільської ради за межами населеного пункту.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року оскаржив відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що відповідно до ст. 395 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є видом речових прав на чуже майно. Відповідно до ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, а тому право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу. Крім того, зазначає, що в порядку спадкування до спадкоємців переходить право власності на земельні ділянки, а також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а не право постійного користування земельною ділянкою, яка знаходиться у державній чи комунальній власності. Відтак, висновки суду про спадкування права постійного користування землею фізичною особою є помилковими та таким, що суперечать нормам чинного цивільного та земельного законодавства України. Також зазначає, що надання громадянам земель державної або комунальної власності у постійне користування для ведення фермерського господарства, ні нормами Закону України «Про фермерське господарство», ні чинним Земельним кодексом України, не передбачено, а тому втрачає свою юридичну силу зі смертю користувача, а тому земельна ділянка підлягає поверненню до земель запасу для подальшого надання у власність або користування у відповідності із чинним законодавством і використанням за цільовим призначенням. Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволення позовних вимог відмовити.

Відповідачі - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області та Нижньогаївська сільська рада Дрогобицького району Львівської області в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач набув в порядку спадкування право користування земельними ділянками для ведення селянського фермерського господарства, які розташовані на території Нижньогаївської сільської ради та входять до майнового комплексу СФГ «Початок», майно якого було успадковане позивачем у даній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року на підставі Державного Акту на право постійного користування землею серії ЛВ04, виданого 11.11.1993 року Нижньогаївською сільською радою(а.с.7) являвся користувачем на правах постійного користування земельними ділянками загальною площею 63,41 га з цільовим призначенням - для ведення селянського господарства, які знаходяться за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, на території Нижньогаївської сільської ради в межах населеного пункту та за межами населеного пункту.

Вищевказані земельні ділянки використовувались Селянським (фермерським) господарством «Початок» для ведення фермерства, що підтверджується Довідкою по формі 6-зем за №3342, виданою 26.11.2014 року Управлінням Держземагентства у Дрогобицькому районі Львівської області.(а.с.24)

Все спадкове майно після смерті ОСОБА_4 прийняв в порядку спадкування позивач - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 09.12.2011 року державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори Москалик Л.П., реєстраційний номер 1849.(а.с.6)

За статтею 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

В пункті 5.2. Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року зазначено, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства.

Згідно до ст. 92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Спадкодавець набув право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до діючого на час прийняття рішення (1993 року) законодавства, а саме ст. 51 Земельного кодексу України (ред. 1990 року).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" (надалі - Закон) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно ст. 19 Закону до складу майна фермерського господарства входить право користування землею.

Статтею 191 ЦК України визначено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки.

Згідно п. 9 Статуту селянського (фермерського) господарства «Початок», зареєстрованим 22.04.1994 року представникам Президента України у Дрогобицькому районі на підставі розпорядження за №119, визначається, що господарство вважається створеним з моменту відведення земельної ділянки в натурі, одержання засновником державного акту на право приватної власності на землю або користування землею, державної реєстрації його в Дрогобицькій районній державній адміністрації.

Позивач, як спадкоємець після смерті свого діда, прийняв спадщину з метою продовжити фермерську діяльність.

Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону, фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Частиною 1 статті 23 Закону передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

В роз'ясненнях, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 141 ЗК України містить вичерпний перелік підстав припинення право користування земельною ділянкою. Смерть особи - користувача земельної ділянки не є підставою припинення на право користування земельною ділянкою.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що земельна ділянка була надана на підставі Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, згідно до Статуту фермерського господарства та Закону і входить до його складу, як до єдиного майнового комплексу, і у зв'язку з тим, що позивач є спадкоємцем на цілісний майновий комплекс СГ "Початок" після смерті спадкодавця, право користування земельною ділянкою, що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок його смерті, також входить до складу спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що право користування, набуте ОСОБА_4 не може бути успадковане, оскільки припинилося у зв'язку з його смертю є безпідставними, оскільки Пункт 6 Перехідних положень ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Однак, обов'язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних Положень, визнаний неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року.

Посилання на те, що відсутні докази щодо внесення права постійного користування земельною ділянкою до складу фермерського господарства на увагу суду не заслуговують, оскільки спростовуються дослідженими доказами у справі.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, ухваленого з отриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М. Гриновець