Номер провадження: 22-ц/785/4200/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 (третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5) про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 (в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року,

встановила:

07 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5О.) про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру під № 4 у будинку № 21-а по вул. Єлісаветинській (колишня вул. Щепкіна) в м. Одесі, за іпотечним договором від 14 вересня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_4 і посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за р. № 2800 в забезпечення виконання зобовязань позичальника за додатковою угодою № 1 від 14 вересня 2007 року до кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року, укладених між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_5, в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року з додатками у загальному розмірі 13922612,35 грн. (з яких: заборгованість за кредитом 5553145,59 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 4223764,89 грн.; пеня за останні 12 місяців до дня звернення до суду з даним позовом 3979190,92 грн.; заборгованість по комісії 166510,95 грн.) - шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадій оцінки майна.

Крім того, позивач просив відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на вищевказаний предмет іпотеки на час дії Закону України від 03 червня 2014 р. № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В судовому засіданні:

- представник відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 не визнав позов і просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 (третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5) про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 (в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») просить рішення Приморського районного суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 251, 252, 267, 526, 575, 593, 625, 631, 10543, 1050 ЦК України, правильно виходив з наступного.

За кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК україни.

Судом установлено, що згідно з кредитним договором № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», надав ОСОБА_5 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 200000 дол. США, на строк користування з 06 червня 2007 року по 05 червня 2012 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 15 % річних, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитом щомісячно в порядку, розмірах та строки, визначених цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 05 червня 2012 року.

14 вересня 2007 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» і ОСОБА_5 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року, відповідно до якого було збільшено ліміт заборгованості відновлювальної кредитної лінії до 360000,00 дол. США та викладено в новій редакції графік погашення заборгованості за кредитом, який є додатком № 1 до договору.

12 січня 2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест», яке є правонаступником ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», і ОСОБА_5 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року, відповідно до якого було викладено в новій редакції графік погашення заборгованості за кредитом.

15 грудня 2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» і ОСОБА_5 було укладено додатковий догові № 3 до кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року, відповідно до якого було доповнено розділ 9 кредитного договору підпунктом 9.7.5 та викладено пункт 9.11 кредитного договору у новій редакції.

01 квітня 2009 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» і ОСОБА_5 було укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року, відповідно до якого було викладено в новій редакції графік погашення заборгованості за кредитом.

26 серпня 2009 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» і ОСОБА_5 було укладено додатковий договір № 5 до кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року, відповідно до якого було викладено в новій редакції графік погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 5.1.2. кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року в редакції додаткового договору № 1 від 14 вересня 2007 року до цього кредитного договору, 14 вересня 2007 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» як іпотекодержателем і ОСОБА_4 як іпотекодавцем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за р. № 2800, за умовами якого предметом іпотеки є квартира під № 4 у будинку № 21-а по вул. Єлісаветинській (колишня вул. Щепкіна) в м. Одесі, заставною вартістю 242010,62 дол. США, що по курсу НБУ на дату укладення цього договору дорівнює еквіваленту 1222153,65 грн., яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого першою одеською державною нотаріальною конторою 25 січня 1994 року за № 9-188 та зареєстрована Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 27 січня 1994 року, номер запису : 486 в книзі : 57доп-16.

Відповідно до розділу 8 кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року, якщо позичальник порушує строки сплати процентів та погашення кредиту, встановлені пунктами 4.1. та 4.2. договору, банк вправі призупинити видачу кредитних коштів та вимагати дострокового повернення кредиту виданого в межах кредитної лінії, разом із сплатою процентів і передбачених договором неустойок, а також відшкодування збитків, завданих банку в результаті невиконання чи неналежного виконання позичальником умов договору, а позичальник зобовязується повернути банку одержану суму кредиту, сплатити проценти та неустойки, а також відшкодувати завдані банку збитки (п. 8.1., 8.1.1.).

При цьому, вимога про дострокове повернення кредиту згідно з п. 8.1 договору направляється позичальнику у письмовій формі та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 10-ти календарних днів з дати її одержання або у інші строки, визначені банком у листі-вимозі (п. 8.2.).

У разі невиконання п. 8.2 договору банк має право ставити питання про дострокове повернення коштів кредиту і предявити позов до позичальника, а також звернути стягнення на заставлене майно.

В звязку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх грошових зобовязань за кредитним договором № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року, ПАТ «Сведбанк» направив на адресу ОСОБА_5 письмове повідомлення за вих. № 1637 від 08 грудня 2010 року про зміну умов кредитного договору, а саме, що строк виконання позичальником своїх зобовязань у повному обсязі (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань) настає на десяти календарний день з дня отримання позичальником цього повідомлення, й це повідомлення також містить вимогу про дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним у 10-денний строк з дня отримання позичальником цього повідомлення (а.с. 88, 89).

Проте ОСОБА_5 залишила цю вимогу банку без задоволення.

Згідно з умовами договору факторингу б/н від 28 грудня 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило, а ТОВ «ФК «Вектор Плюс» прийняло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року та іпотечним договором від 14 вересня 2007 року за № 2800, та в той же день між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладеного договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги, в тому числі за вищевказаним кредитним договором та іпотечним договором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місцями, тижнями, днями або годинами.

З кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року та іпотечного договору від 14 вересня 2007 року за р. № 2800 вбачається, що в них не встановлено строку, після якого дія цих договорів припиняється, а умова кредитного договору № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року про його дію до повного погашення заборгованості (п. 9.2.) та умова іпотечного договору від 14 вересня 2007 року за р. № 2800 про його дію до припинення основного зобовязання (п. 6.1.) не є встановленим сторонами строком припинення дії цих договорів, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Пунктом 1.3. кредитного договору № 47/15-Ф від 06 вересня 2007 року та п. 1.1. іпотечного договору від 14 вересня 2007 року за № 2800 встановлено граничний строк повного виконання зобовязання позичальника із повернення кредиту - 05 червня 2012 року.

Згідно зі ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави.

Право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою. Аналогічні положення містяться в ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що у кредитному договорі № 47/15-Ф від 06 червня 2007 року та іпотечному договорі від 14 вересня 2007 року № 2800 строк виконання основного зобовязання в повному обсязі чітко визначений - строк повернення кредиту є 05 червня 2012 року, та ще у грудні 2010 року банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту та усіх нарахувань за ним, але позивач лише в серпні 2015 року рекомендованою кореспонденцією направив даний позов до суду, й представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що у задоволенні позову позивача слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Посилання апеляційної скарги на те, що строк звернення до суду не пропущений, не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2011 року, суддя прийняв до провадження цивільну справу за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення звернення на предмет іпотеки.

Між тим, в зазначеному вище позові ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_5 в якості відповідача - відсутня, а тому вищевказаний спір, не може вважатися спором між тими самими сторонами.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 (в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи») відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 (третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5) про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2