Дата документу 10.05.2016
Провадження № 2/334/706/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Воронцовій І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини заробітної плати у звязку з інфляцією, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з 16.06.2015 року вона звільнена з посади керівника групи Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» на підставі ст.38 КЗпПУ за власним бажанням.

Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 26 листопада 2015 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 7843,02 грн.

В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з нею розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі.

На момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала 22569,61 грн., що підтверджується розрахунковим листом за червень 2015 року.

Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 7843,02 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23343,84 грн., компенсацію за прострочення виконання зобовязання з урахуванням індексу інфляції у сумі: 3762,46 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

В судове засідання позивач та представник позивача зявилися, звернулися із уточненою позовною заявою (про зменшення позовних вимог), в якій зазначили, що заборгованість по заробітній платі відсутня в звязку з її остаточною виплатою позивачу 08.12.2015 року за період з 16.06.2015 року по 08.12.2015 року всього у сумі 22569,51 грн., щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати просить зменшити позовні вимоги на розмір середнього заробітку та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.06.2015 року (день звільнення позивача) по 08.12.2015 року (день остаточного розрахунку), що складає 122 робочих дня у розмірі 24551,28 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за прострочення виконання зобовязання з урахуванням індексу інфляції, яка становить 151, 65 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Представник відповідача у судове засідання зявилася, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що з вимогами позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати не згодна з наступних підстав: відповідно до розрахунку №2/44-49 від 25.03.2016 року позивачу належить до сплати з 16.06.2015 року по 08.12.2016 року середній заробіток за затримку виплати заробітної плати у сумі 24551,28 грн. Днем остаточної виплати заборгованості з заробітної плати є 08 грудня 2015 року, а не 09 грудня 2015 року, як вказує позивач, що підтверджується платіжною відомістю №393 від 08.12.2015 року. Щодо стягнення компенсації за прострочення виконання зобовязання з урахуванням індексу інфляції зазначила, що позивачу при остаточному розрахунку була нарахована та виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 3274,97 грн., тому повторне стягнення компенсації втрати частини заробітної плати неможливе. Оскільки жовтень, листопад, грудень 2015 року виплачено в липні 2015 р., березень та квітень 2015р. виплачено в жовтні 2015 р., червень 2015 р. виплачено в грудні 2015 р. відповідно до розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати позивачу належить доплата компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 151, 65 грн. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди зазначила, що відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідач вважає, що позивач не визначив, у чому саме полягає моральна шкода, завдана йому діями Відповідача, її характер та тривалість. Просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди відмовити, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за прострочення виконання зобовязання з урахуванням індексу інфляції задовольнити частково.

Вислухавши сторін по справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно, не рідше 2-х разів на місяць.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення.

Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що з 22.03.2002 року по 16.06.2015 року ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача, що підтверджується записом в трудовій книжці БТ-II № 3595805 від 17.11.1993 року.

В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з ОСОБА_1 розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка становила 22569,61 грн., що підтверджується розрахунковим листом за червень 2015 року.

Відповідачем неодноразово частково виплачувалась заборгованість по заробітній платі, що підтверджується розрахунковим листом за червень 2015 року, довідкою №13 від 03.02.2016 року.

Відповідно до довідки №13 від 03.02.2016 року ОСОБА_1 08 грудня 2015 року сплачено суму заборгованості по заробітній платі, яка становила 22569,51 грн.

Таким чином, заборгованість по заробітній платі відсутня в звязку з остаточною її виплатою 08 грудня 2015 року позивачу ОСОБА_1

Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так як за підприємством малася безспірна сума заборгованості по заробітній платі при звільненні позивача з 16.06.2015р., яка не була сплачена відповідачем на час розгляду справи, то у позивача виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахункових листків та довідки підприємства №491 від 20.10.2015р., середньоденний заробіток позивача становить 201,24 грн., тому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 16.06.2015р. по 08.12.2015р., тобто за 122 робочих дня, становить 24551,28 грн.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом не встановлено, що на момент звільнення позивача з роботи мався спір між сторонами про розмір належних до виплати сум.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розрахунок, наданий представником позивача, проведений невірно та представником відповідача спростований. Відповідач надав суду докази відсутності вказаної заборгованості але не надав доказів відсутності своєї вини в затримці розрахунку.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24551,28 грн.

Також з відповідача підлягає стягненню на користь позивача компенсація за прострочення виконання зобовязання з урахуванням індексу інфляції, яка становить 151, 65 грн., та яку відповідач визнав в своїх запереченнях на уточнену позовну заяву.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема,враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить.

Приймаючи до уваги положення наведених вище розяснень та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що моральна шкода не обґрунтована, доказів спричинення відповідачем моральної шкоди позивачам не надано, тобто відсутні документи, квитанції, чеки, або інша документація, підтверджуюча звернення позивачів до лікарні за медичною допомогою, щодо стану здоровя відносно саме даних фактів.

Позивач не надав суду доказів, у чому полягає моральна шкода. Не було наведено суду мотивів спричинення шкоди винними діями особи, причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювачів та зазначили лише загальні вимоги закону. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Оскільки в судовому засіданні вина відповідача у завданні моральної шкоди не доведена та не встановлено внаслідок порушення яких прав позивача вона спричинена, тому вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у звязку із чим з відповідача слід стягнути 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрат частини заробітної плати у звязку з інфляцією, моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» (69069, м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, буд. 13, п/р 6838, МФО 313009) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24551,28 грн. (двадцять чотири тисячі пятсот пятдесят одна грн. 28 коп.).

Стягнути з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» (69069, м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, буд. 13, п/р 6838, МФО 313009) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, компенсацію за прострочення виконання зобовязання з урахуванням індексу інфляції у розмірі 151,65 грн. (сто пятдесят одна грн. 65 коп.).

Стягнути з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» (69069, м. Запоріжжя, вул. Дніпропетровське шосе, буд. 13, п/р 6838, МФО 313009) в дохід держави судовий збір у сумі 487, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ісаков Д. О.