Справа № 161/2443/16-ц
Провадження № 2/161/1666/16
У Х В А Л А

31 травня 2016 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Гринь О.М., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1, яка діє за дорученням та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_1, яка діє за дорученням та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

За вказаною в позовній заяві адресою місця проживання представника позивача, остання ухвалу суду про залишення заяви без руху не отримала, що стверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Так, згідно зі статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

ОСОБА_1, яка діє за дорученням та в інтересах ОСОБА_2, яка подала позовну заяву, протягом тривалого часу не вжила будь-яких заходів для виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, не цікавилася станом провадження в даній справі.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечити виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, позовну заяву ОСОБА_1, яка діє за дорученням та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст. 121 ч. 2 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, яка діє за дорученням та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.