У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що з 20 серпня 2004 року по 8 червня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними набуто квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «ВАЗ-11113», реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль марки «FAW CA6371», реєстраційний номер НОМЕР_2. Посилаючись на те, що між ними відсутня згода щодо поділу вказаного майна, просила визнати це майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 його частини.

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом. Зазначав, що автомобіль марки «FAW CA6371, реєстраційний номер НОМЕР_2, було придбано ним у кредит після припинення між сторонами в червні 2011 року шлюбних відносин, спірна квартира придбана ним у занедбаному стані після продажу належної йому іншої квартири, він вклав в її ремонт значні грошові кошти, тому вказане майно є його особистою приватною власністю. Автомобіль марки «ВАЗ-11113», реєстраційний номер НОМЕР_1, та речі домашнього вжитку на загальну суму 29 658 грн набуті за час шлюбу, тому просив поділити це майно та виділити йому в натурі вказаний автомобіль, меблі для кімнати марки «Вікторія-Нова», диван-малютку, всього на суму 18 810 грн, а ОСОБА_3 - телевізор марки «Самсунг», холодильник марки «Індезит», комп'ютер з монітором, пилосос, бойлер, музичний центр марки «Соні», домашній кінотеатр, швейну машину марки «Зінгер», меблі для ванної кімнати марки «Мойдодир» та пральну машину марки «ЕЛДЖІ», всього на суму 27 875 грн, стягнути з ОСОБА_3 на його користь різницю вартості виділених у натурі речей у розмірі 4 532 грн 50 коп., її частку витрат на утримання автомобіля марки «ВАЗ- 11113», реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 2 980 грн, зобов'язати ОСОБА_3 повернути йому декоративну витяжку нержавіючу марки «САХРІ».

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 5 червня 2015 року первісний позов задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1, автомобіль марки «ВАЗ-11113», реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль марки «FAW CA6371, реєстраційний номер НОМЕР_2, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, 1/2 частини автомобіля марки «ВАЗ-11113», реєстраційний номер НОМЕР_1, 1/2 частини автомобіля марки «FAW CA6371, реєстраційний номер НОМЕР_2. В іншій частині в задоволенні первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області 13 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частини вказаної квартири та зустрічного позову про визнання зазначеної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_4 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення первісного позову і задоволення зустрічного позову. Визнано 74/100 частини квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4 Визнано 26/100 частини вказаної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 13/100 частини зазначеної квартири. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 87/100 частини спірної квартири. В іншій частині в задоволенні первісного позову про визнання цієї квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 її частини відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20 серпня 2004 року по 8 червня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

29 грудня 2011 року ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_1.

3 липня 2009 року та 8 червня 2011 року придбано транспортні засоби: автомобіль марки «ВАЗ-11113», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіль марки «FAW CA6371, реєстраційний номер НОМЕР_2, які зареєстровані за ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову, суд першої інстанції вважав, що зазначене майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки воно набуте ними за час шлюбу.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_4 до укладення шлюбу на праві особистої приватної власності належала квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 26 грудня 1995 року.

19 квітня 2005 року ОСОБА_4 продав зазначену квартиру за 14 388 грн та цього ж дня була придбана квартира АДРЕСА_3 за 19 448 грн.

Апеляційний суд вважав, що особистий внесок ОСОБА_4 на придбання цієї квартири складав 14 388 грн, що становило 74/100 частини вказаної квартири.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що 29 грудня 2011 року ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_3 за 63 524 грн та цього ж дня придбав квартиру АДРЕСА_4 за 46 243 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із наведених обставин та вважав, що ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності належить 74/100 частини квартири АДРЕСА_1, 26/100 частини цієї квартири набуто сторонами за рахунок спільних коштів і у шлюбі, тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Проте повністю погодитися із висновками апеляційного суду не можна.

Згідно із п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 цього Кодексу визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 4.4 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 грудня 2011 року покупець свідчить, що на момент купівлі квартири одружений і купує нерухомість у спільну сумісну власність подружжя з письмової згоди дружини ОСОБА_3 (а. с. 9 т. 1).

Апеляційний суд указаним положенням договору та твердженням ОСОБА_4 оцінки не дав.

Згідно із умовами зазначеного договору вказана квартира придбана за 46 243 грн (п. 2.2 договору), квартиру АДРЕСА_5, 74/100 частини якої належало ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності, було продано за 63 524 грн, що у грошовому виразі складає 47 007 грн 76 коп. (63 524 грн х 100 % : 74 = 47 007 грн 76 коп.), тобто перевищує вартість придбаної спірної квартири. Інші 16 516 грн 24 коп. (63 524 грн - 47 007 грн 76 коп. = 16 516 грн 24 коп.), які суд вважав спільним сумісним майном подружжя, складають 38 % у вартості придбаної спірної квартири.

Оскільки спірна квартира набувалась у власність не шляхом міни, а за договором купівлі-продажу, то апеляційному суду належало з'ясувати джерело походження коштів, за які її було придбано.

За таких обставин, висновок апеляційного суду про те, що 74/100 частини спірної квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_4, виходячи з підстав набуття цієї квартири, не можна визнати обґрунтованим.

При цьому, частка отриманих від продажу квартири АДРЕСА_5 коштів дозволяла йому повністю сплатити вартість спірної квартири, а за рахунок спільних коштів подружжя, виручених від продажу квартири, - 38/100 її частини при умові спрямування цих грошей у повному обсязі на придбання квартири.

Отже, погодитись із наведеним у рішенні апеляційного суду обґрунтуванням визначення часток сторін у квартирі неможливо, тому погодитись із ухваленим ним рішенням не можна.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду в частині вирішення первісного позову про поділ квартири АДРЕСА_1 та зустрічного позову про визнання цієї квартири особистою приватною власністю не можна визнати законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не містить доводів про незаконність рішення в цій частині, неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права не встановлено.

Підстави для його скасування в цій частині, з урахуванням положень ст. 335 ЦПК України, згідно якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, відсутні.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене, мати на увазі, що доведення належності на праві особистої власності придбаного в період шлюбу майна покладається на особу, яка вважає таке майно її власністю.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області 13 жовтня 2015 року в частині вирішення первісного позову про поділ квартири АДРЕСА_1 та зустрічного позову про визнання цієї квартири особистою приватною власністю скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук