Номер провадження: 22-ц/785/1405/16
Головуючий у першій інстанції Івченко В. Б.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Дрішлюка А.І., Калараш А.А.,

за участю секретаря Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 р. державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (далі Державне підприємство) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 255,00 грн. та судовий збір.
Позовні вимоги державне підприємство обґрунтовувало тим, що у 2014 р. ним були надані послуги з розміщення в санаторії-профілакторії «Портовик» ОСОБА_1 .. Відповідно до анкети санаторію-профілакторію «Портовик» Оверчук І.В. 07.04.2014 була розміщена та проживала до 18.10.2014 р. в санаторії-профілакторії «Портовик» як дружина старшини другої статті військової частини № НОМЕР_1 (м. Севастополь), яка переселилася з м. Севастополь.
Підставою для поселення відповідачки в санаторії-профілакторії «Портовик» став лист комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Одеської обласної державної адміністрації № 06-2/48/485 від 04.04.2014 р..
Факт проживання відповідача в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 » з 07.04.2014 р. по 18.10.2014 р. підтверджується довідкою № 5682/09/129-14 від 23.10.2014 р., яка була видана відповідачу на підставі її заяви від 18.10.2014 р..
Згідно з Постановою КМУ від 01.10.2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» з 07.10.2014 р. особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, призначається адресна допомога для покриття витрат на проживання.
Починаючи з 07.10.2014 р. ОСОБА_1 перестала виконувати свої обов`язки перед державним підприємством з оплати за проживання в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 », у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 3 255,00 грн..
Сторони у судове засідання не з`явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2015 р. у задоволенні позову ДП «Адміністрація морських портів України» відмовлено в повному обсязі.
ДП «Адміністрація морських портів України» в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Державне підприємство у судове засідання свого представника не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причин неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

ОСОБА_1 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. У судовому засіданні вважала необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалися на безпідставність апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову державного підприємства, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів отримання відповідачкою адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання(а. с. 95 96).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції повністю не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 509, 525, 526 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 179, 212, 213 ЦПК України) права.

Судом встановлено, що у 2014 р. Южненською філією ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрацією морського порту «Южний») надані послуги з розміщення в санаторії-профілакторії «Портовик» ОСОБА_1 ..
Відповідно до анкети санаторію-профілакторію «Портовик» (а. с. 7) ОСОБА_1 07.04.2014 р. була розміщена та проживала до 18.10.2014 р. в санаторії-профілакторії «Портовик» ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту «Южний»), як жінка старшини другої статті військової частини № НОМЕР_1 (м. Севастополь), яка переселилась з м. Севастополь.
Підставою для поселення відповідачки в санаторії-профілакторії «Портовик» став лист комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Одеської обласної державної адміністрації № 06-2/48/485 від 04.04.2014 р. (а. с. 15).
Факт проживання відповідачки в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 » у період з 07.04.2014 року по 18.10.2014 року підтверджується довідкою № 5682/09/129-14 від 23.10.2014 р., яка була видана відповідачці на підставі її заяви від 18.10.2014 р. (а. с. 8).
Згідно Акту приймання-передачі виконаних послуг по Договору ОСОБА_1 нарахована заборгованість з оплати за проживання в санаторії-профілакторії « ОСОБА_2 » у розмірі 3 255,00 грн.. Крім сніданку, обіду, вечері та вартості проживання в двомісному номері до суми заборгованості включена також сума туристичного збору (а. с. 10 - 11). Позивач вказує, що розмір вказаної заборгованості визначався на підставі Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення готельних послуг», затвердженого наказом Державної туристичної адміністрації України від 16.03.2004 р..
Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право на: безпечні умови життя і здоров`я;
достовірну інформацію про наявність загрози для життя та здоров`я на території її покинутого місця проживання, а також місця її тимчасового поселення, стану інфраструктури, довкілля, забезпечення її прав і свобод; створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання; забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено; сприяння у переміщенні її рухомого майна; сприяння у поверненні на попереднє постійне місце проживання; забезпечення лікарськими засобами у випадках та порядку, визначених законодавством; надання необхідної медичної допомоги в державних та комунальних закладах охорони здоров`я; влаштування дітей у дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади; отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування; проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування; безкоштовний проїзд для повернення до свого покинутого постійного місця проживання у всіх видах громадського транспорту у разі зникнення обставин, що спричинили таке переміщення; отримання гуманітарної та благодійної допомоги; інші права, визначені Конституцією та законами України.
Постановою КМУ від 01.10.2014 р. № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» врегульоване питання призначення адресної допомоги для покриття витрат на проживання, відповідно до якої з 07.10.2014 р. особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, призначається адресна допомога, яка призначається на сім`ю та виплачується одному із її членів за умови надання письмової згоди довільної форми. Для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання з відповідною заявою. Грошова допомога перераховується уповноваженим органом на відкритий уповноваженим представником сім`ї банківський рахунок не пізніше двох робочих днів після надходження коштів на рахунок уповноваженого органу.
Таким чином, отримання допомоги залежить від волі особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, і суд першої інстанції безпідставно переклав тягар доказування на позивача в частині надання доказів про її отримання. Більш того, факт її отримання не впливає на зміст правовідносин між сторонами.
Відповідно до листа Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30.03.2016 р. № 02-27/623 (а. с. 234) ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_3 допомогу особам, що переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не отримують.
Водночас правові підстави для задоволення позову відсутні з огляду на таке.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як встановлено, у санаторії-профілакторії «Портовик» ОСОБА_1 з 07.04.2014 року була розміщена та проживала до 18.10.2014 р. як жінка старшини другої статті військової частини № НОМЕР_1 , яка переселилась з м. Севастополь. Підставою для поселення став лист комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Одеської обласної державної адміністрації № 06-2/48/485 від 04.04.2014 р., яким було гарантовано оплату послуг з розміщення у санаторії сімей військовослужбовців у кількості 95 осіб.
Таким чином, зобов`язання з оплати послуг з проживання та харчування первісно виникли між Одеською обласною державною адміністрацією, як гарантом зобов`язань держави та ДП «Адміністрація морських портів України».
Вимоги позивача обґрунтовані невиконанням боржником грошового зобов`язання, проте на час вселення ОСОБА_4 самостійно у зобов`язання із позивачем не вступала, договором для неї обов`язки визначені не були. З 07.04.2014 р. обов`язок по відшкодуванню витрат на проживання покладений на осіб, які переміщені з тимчасово окупованої території, проте при зміні обставин особа має право бути обізнаною про такі обставини для того, щоб висловити волю, щоб стати стороною у зобов`язанні.
Доказів на підтвердження того, що 07.10.2014 р. ОСОБА_1 була повідомлена про зміну умов проживання не надано, відповідний рахунок на оплату та акт вона отримала 17.10.2014 р. (а. с. 12). З 18.10.2014 р. одразу змінила місце проживання, а борг розрахований з 07.10.2014 р. по 18.10.2014 р..
Таким чином, не можна вважати встановленим, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які дають підстави для стягнення коштів з відповідачки на правових підставах, заявлених позивачем.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Однак, шляхом невірного правового обґрунтування, тому в частині мотивів відмови у задоволенні позову рішення підлягає зміні.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для змінити рішення суду є порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:
Апеляційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2015 року в частині обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову - змінити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. І. Дрішлюк

А. А. Калараш