Справа № 296/6220/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 04.06.2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.06.2012 року.

В обґрунтування позовної вимоги зазначає, що сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки між сторонами почали виникати непорозуміння; відповідач вживає спиртні напої, наркотичні засоби та під час сварок застосовує фізичну силу по відношенню до позивача та дитини. На даний час сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 28.09.2015 року до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним.

ОСОБА_2 просить визнати шлюб, зареєстрований 20.06.2012 року, недійсним з моменту його укладення та в обґрунтування позовної вимоги зазначає, що у 2009 році сусід ОСОБА_4 познайомив його з ОСОБА_1, якій не було де подітися. Йому як самотньому чоловікові та інваліду другої групи опорно-рухового апарату потрібна була жінка, у тому числі у звязку з тим, що він не в повній мірі міг обслуговувати свої потреби.

Згодом зясувалося, що ОСОБА_1 була вагітною, тому стала жити з ним. 08.09.2009 року народилась дитина ОСОБА_3, у свідоцтві про народження якої батьком записаний він. Його мати ОСОБА_5 була не проти, щоб він створив сімю, сприяла у всьому та допомагала їм матеріально.

У травні 2015 року ОСОБА_1 довела його до інсультного стану з розрахунком, що він помре, а їй залишиться квартира. Він тепер інвалід першої групи та живе з матірю. Під час розмови з дружиною зясувалося, що вона не мала наміру з ним проживати однією сімєю, використовувала його та тривалий час проживає з іншим чоловіком.

Крім того, використовуючи його стан, дружина приватизувала квартиру на себе та вирішила її продати.

У судовому засідання позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнали та просять відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

ОСОБА_1 пояснила, що з ОСОБА_2 вони познайомились та відразу стали жити спільно з 19.12.2008 року, задовго до того, як одружились. На той час чоловік був інвалідом третьої групи.

Від спільного проживання 08.09.2009 року народилася донька, батьком якої є ОСОБА_2. Він ходив у ЗАГС і за його заявою був записаний батьком дитини. Шлюб було зареєстровано 20.06.2012 року. Подружні обовязки вона весь час виконувала, готувала, прала, прибирала і доглядала за чоловіком, купуючи йому необхідні ліки і виводячи на прогулянки та жодних нарікань на невиконання нею подружніх обовязків у чоловіка не було. Спочатку ОСОБА_2 називав дитину своєю дочкою, грався та виходив на прогулянки з коляскою. Згодом відносини погіршилися, оскільки знайомі приносили чоловіку алкогольні напої, якими він став зловживати. Крім того, почалися сварки з приводу того, що чоловік перестав вважати дитину своєю та став бити як її, так і дитину.

Саме через поведінку ОСОБА_2 вони з 26.05.2015 року живуть окремо. На даний час чоловік є інвалідом першої групи, оскільки хвороба прогресувала. Вважає, що доводи представника відповідача про те, що нею укладено шлюб заради квартири не відповідають дійсності, оскільки на час знайомства, на початку спільного проживання та реєстрації шлюбу не було можливості здійснити приватизацію квартири у гуртожитку. Крім того, від приватизації житла чоловік відмовився у звязку з тим, що його право на безоплатну приватизацію вже було використане.

У судове засідання відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 не зявився, згідно пенсійного посвідчення та довідки до акта огляду МСЕК з 14.02.2013 року є інвалідом першої групи загального захворювання з ураженням ЦНС та ОРА (а.с.19).

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні первісний позов не визнав і просить відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що проживав зі сторонами у одному будинку та знає, що ОСОБА_2 міг випити пива, яке йому приносив ОСОБА_4, однак, алкогольними напоями він не зловживав.

Вважає, що шлюб фіктивний, оскільки ОСОБА_1 не мала наміру створити сімю, одружилась з ОСОБА_2 лише через квартиру та хотіла таким чином пристроїтися, а ОСОБА_2 був інвалідом, хотів, щоб з ним хтось жив і тому його влаштовувало жити спільно з ОСОБА_1, яка вела їх спільне господарство, готувала, прала, прибирала.

Також вважає, що ОСОБА_1 зраджувала чоловіку та робила неодноразово аборти. Крім того, коли сторони почали спільно проживати, то ОСОБА_1 була вагітна та батьком дитини не може бути ОСОБА_2, що підтверджується висновком лікаря про неспроможність ОСОБА_2 мати дітей.

У 2014 році ОСОБА_1 прописалась у квартирі ОСОБА_2 і після того, як дозволили приватизацію гуртожитку, приватизувала квартиру на себе та доньку.

Заслухавши пояснення позивача (відповідача за зустрічним позовом), представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно положень ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 20.06.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №090071, виданим 20.06.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №687 (а.с.4).

Сторони по справі мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №111898, виданого 17.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.3).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 мати ОСОБА_2 пояснила, що коли її син познайомився з ОСОБА_1 і вони почали проживати разом, вона не була проти, оскільки сину самому жити було погано. ОСОБА_1 виконувала подружні обовязки, вела господарство, готувала, прала та прибирала і свідок завжди добре ставилась до неї. Реєстрацію шлюбу між сторонами свідок також одобрила та допомагала їх сімї матеріально. Спільно сторони прожили шість років і при ній не сварились. Щодо народження дитини, то свідку було відомо про безплідність сина, однак, народжену ОСОБА_1 дитину вона визнала як рідну онуку, забирала їх з пологового будинку та купувала дитині необхідні речі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 - сестра ОСОБА_2 пояснила, що сторони прожили разом близько шести років і спочатку жили нормально. Всі знали про вагітність ОСОБА_1, однак, у звязку з хворобою брата вони всі не були проти та хотіли зробити як краще, тому брат зареєстрував себе батьком дитини, а свідок дитину хрестила. У 2012 року сторони одружились. Весілля не робили, однак, вдома накрили стіл і відсвяткували. ЇЇ мама ОСОБА_5 допомагала сімї брата фінансово. Згодом брат з дружиною стали сваритись і битись. Причиною розпаду їх сімї свідок вважає те, що ОСОБА_1 зраджувала брату, робила неодноразово аборти. Крім того, вважає, що ОСОБА_1 одружилась з її братом через квартиру та зараз це стало очевидним, оскільки після переоформлення квартири вона знайшла собі іншого чоловіка, з яким живе. Не заперечує, що ОСОБА_1 спочатку говорила, що любить брата та виконувала подружні обовязки. Однак, примирення сторін і збереження їх сімї на даний час свідок вважає неможливим.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що жив з ОСОБА_2 у одному підїзді. Саме він привіз знайому ОСОБА_1 у місто Житомир із Кіровоградської області та вона тиждень прожила у нього. Потім вона познайомилась з ОСОБА_2 і залишилась з ним жити. Вважає, що на той час ОСОБА_1 була вагітною, оскільки вона йому про це говорила. Весілля сторони святкували вдома та він був гостем.

Таким чином, встановлено, що сторони у справі ще до реєстрації шлюбу з 2009 року спільно проживали і вели спільне господарство та після реєстрації шлюбу 20.06.2012 року продовжували спільно проживати і вести спільне господарство, що підтверджується повністю поясненнями свідків і не оспорюється сторонами.

При цьому, позивачем за зустрічним позовом не доведено, що ОСОБА_1 на час реєстрації шлюбу не мала намір створити сім'ю та набути прав та обов'язків подружжя. Натомість, вона виконувала подружні обовязки впродовж тривалого часу, а її дії щодо реєстрації місця проживання 29.10.2014 року у квартирі гуртожитку, переоформлення особового рахунку та приватизації квартири, що здійснювались зі згоди чоловіка ОСОБА_2, який раніше використав право на приватизацію у повному обсязі, не свідчать про відсутність наміру створити сім'ю на час реєстрації шлюбу у 2012 році.

Щодо твердження представника позивача за зустрічним позовом про те, що ОСОБА_1 була вагітною до знайомства з ОСОБА_2 і скористалася його хворобливим станом, то суд бере до уваги, що дитина народилася до реєстрації шлюбу та ОСОБА_2 зареєстрував своє батьківство у порядку ч.2 ст.125 СК України, а наявність у нього хвороби на час реєстрації шлюбу не свідчить про відсутність у сторін наміру створити сім'ю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання шлюбу недійсним.

Щодо первісного позову про розірвання шлюбу, то згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Отже, наявність факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і сім'я розпалась остаточно, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. При цьому, враховуючи, що справа перебувала у провадженні різних суддів з червня 2015 року та сторони за цей час не примирилися, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя.

На підставі викладеного та керуючись ст.112 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, укладений 20.06.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 687.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко