Справа №486/151/16-ц 26.04.2016 26.04.2016 26.04.2016
Справа № 486/151/16-ц
Провадження №22ц/784/958/16 Головуючий в першій інстанції Франчук О.Д.
Категорія 43 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про зміну договору найму жилого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

11 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну договору найму жилого приміщення.

Позивачка зазначала, що згідно ордеру № 29 від 21 січня 2016 року, виданого на підставі рішення виконкому Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 275 від 23 грудня 2015 року їй, відповідачці та їх брату - ОСОБА_5 та дочці відповідачки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_2. Згідно довідки у вказаній квартирі зареєстровано 5 чоловік, а саме: вона, її сестра - ОСОБА_4.(відповідачка по справі), діти останньої: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх брат - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, опікуном якого є відповідачка. Проте, у спірній квартирі вона проживати не може, оскільки з відповідачкою склалися неприязні стосунки з приводу користування конкретними кімнатами.

Посилаючись на вищевказане позивачка просила виділити їй у користування кімнату 12,8 кв. м, відповідачці з її малолітніми дітьми та їх брату залишити у користування кімнати 12,6 кв. м та 17,1 кв. м. Інші приміщення: коридор, ванну кімнату, туалет, кухню, лоджію та комору залишити у спільному користуванні.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено в користування ОСОБА_3 жилу кімнату площею 12,8 кв. м у АДРЕСА_2. Виділено в користування ОСОБА_4 разом із малолітніми дітьми та братом - ОСОБА_5 жилі кімнати 17,1 кв.м та 12,6 кв. м та лоджію площею 2,7 кв. м у спірній квартирі. Інші приміщення залишено в загальному користуванні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та відповідачки, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачкою порядок користування спірною квартирою відповідає вимогам ЖК України та не порушує прав відповідачки та інших співкористувачів.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитись виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2016 року рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 275 від 23 грудня 2015 року ОСОБА_4 та членам її сім'ї: доньці - ОСОБА_6, сестрі - ОСОБА_3 та брату - ОСОБА_5 був виданий ордер № 29 на право зайняття квартири АДРЕСА_2 (а.с.4).

Згідно довідки вищезазначена квартира не приватизована та належить ВП «ЮУ АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» (а.с.7).

В спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, її малолітні діти: - донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також неповнолітній брат ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_3 (а.с.49).

На підставі розпорядження Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області від 10 липня 2009 року ОСОБА_4 призначена опікуном ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та над його майном (а.с.27).

За правилами ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до роз'яснення, викладеного в абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

З технічного паспорту спірного житлового приміщення вбачається, що загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 68,1 кв. м, жила площа становить 42,5 кв. м. Вказана квартира складається: з трьох ізольованих жилих кімнат площею 12,8 кв. м, 17,1 кв. м та 12,6 кв. м з лоджією, що до неї примикає площею 2,7 кв. м, кухні площею 8,3 кв. м, ванної кімнати площею 2,4 кв. м, вбиральні площею 1,4 кв. м, коридору площею 9,7 кв. м, комори площею 1,1 кв. м (а.с. 5-6). У квартирі зберігають за собою право користування нею шляхом здійснення відповідної реєстрації п'ятеро чоловік та на кожного з них приходиться по 8,5 кв.м житлової площі.

Позивачка просила виділити їй для проживання кімнату площею 12,8 кв.м, а відповідачці, її двом малолітнім дітям та брату - дві кімнати площею 12,6 кв.м та 17,1 кв. м, а всього 29,7 кв.м. Тобто, на кожного по 7,4 кв.м.

Дійсно, рішенням виконкому Южноукраїнської міської ради № 435 від жовтня 1992 року встановлено, що потребуючими в поліпшенні житлових умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею не більш 7 кв.м на одну людину (а.с. 20) та, при отриманні відповідачами у користування по 7,4 кв.м на кожного, у них не виникне право вимагати взяття їх на квартирний облік.

Проте, колегія суддів вважає, що при наявності права кожної зареєстрованої особи на 8,5 кв. м. житлової площі погіршуються житлові умови відповідачки та інших співкористувачів, оскільки кожен з них позбавляється права користування житловою площею біля 1 кв.м на кожного, а позивачка, навпаки, збільшує своє право користування на 4,3 кв.м.

Тобто, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що запропонований позивачкою варіант зміни договору найму жилого приміщення призведе до штучного погіршення житлових умов відповідачки, її двох малолітніх дітей та брата сторін по справі.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов пред'явлений тільки до ОСОБА_4 як фізичної особи, а як до законного представника малолітніх дітей та опікуна не заявлявся.

Зазначене є грубим порушенням норм процесуального права.

Також, звернувшись з позовом про зміну договору найму жилого приміщення, позивачка фактично просила визначити порядок користування спірним приміщенням та не просила укласти з нею окремий договір найму, що потягло б за собою притягнення до участі у справі в якості відповідача наймодавця спірної квартири.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну договору найму жилого приміщення відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді В.В. Коломієць

З.Л. Шолох