печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарях - Козачук К.П., Лисиці О.О., Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Максимум» про визнання договору купівлі-продажу заставної № 39/2013-БВ від 16.07.2013 недійсним та повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року представник ОСОБА_1 (далі - позивач) ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва та просив визнати недійсним догорів купівлі-продажу заставної № 39/2013-БВ від 16 липня 2013 року, що укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент»» (далі - відповідач) та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 65 792 грн. 72 коп./а.с.2-4/

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, яка залишена в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва./а.с.42, 61-63/

Ухвалою судді від 15.10.2015 вказану справу прийнято до провадження суду./а.с.69/

В обґрунтування позову зазначено, що 16.07.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу заставної № 39/2013-БВ, за умовами якого відповідач зобов'язаний передати у власність позивача, а позивач прийняти та оплатити заставну у кількості 1 (одна) штука орієнтовною договірною ціною у розмірі 629 585 грн. 81 коп., далі Договір. Позивач посилається на те, що оспорюваний Договір є недійсним, з підстав, визначених ст.203 ЦК України. Позивач вважає, що його зміст суперечить положенням Закону України п.3 ч.5 ст.3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», яким, як стверджує позивач, заборонено інвестування житла через закладні. Крім того, позивач вважає, що відповідач в порушення вимог ч.ч.1, 2, 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживача» включив до Договору несправедливі умови, зокрема, умови розділів 6 «Ціна та порядок оплати» та 7 «Відповідальність сторін», цим ввівши позивача в оману щодо умов виконання договору від 16.07.2013, порушивши його права як споживача. За вказаних обставин, позивач посилаючись на те, що вона була впевнена, що фактично за вказаним договором придбає житло, вважає, що даний правочин не відповідав її внутрішній волі і не був спрямований на реальне настання правових наслідків, передбачених умовами Договору./а.с.2-4/

Позивач в судове засідання не з'явилась, направила своїх представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які позову підтримали у повному обсязі, з викладених у ньому підстав, просили його задовольнити./а.с.5/

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти вимог позову заперечили повністю, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов,просили відмовити в задоволенні. /а.с.98-99/

Треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Роял Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Максимум», повідомлені належним чином, своїх представників в судове засідання не направили./а.с.107-108/

Суд заслухавши думку представників сторін, визнав можливим розгляд у відсутність третіх осіб.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши обставини справи, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що 16.07.2013 між покупцем ОСОБА_1 та продавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», яке діяло від свого імені та за рахунок і в інтересах активів пайового венчурного інвестиційного фонду «ІнтегралБудінвест» недиверсифікованого виду закритого типу укладено договір купівлі-продажу заставної № 39/2013 БВ, далі - Договір. /а.с.7-9/

В подальшому, на підставі листа відповідача від 18.11.2014 Договір між сторонами було розірвано. На вимогу позивача відповідач 29.01.2015 повернув позивачу тільки частину від сплачених позивачем за Договором грошових коштів у розмірі 563 794 грн. 28 коп., залишивши 10% від сплаченої позивачем за Договором суми у сумі 62 958 грн. 58 коп. та оплативши за рахунок позивача комісію Банку у сумі 2 833 грн. 14 коп./а.с.22, 23/

Зазначені обставини визнанні представниками сторін.

Згідно умов п. 1.5. Договору заставна - це цінний папір, що передається за договором та засвідчує безумовне право його власника на отримання від забудовника виконання основного зобов'язання та сплати проценту за основним зобов'язанням, а в разі невиконання основного зобов'язання та зобов'язання зі сплати проценту на суму основного зобов'язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити заставну (далі - ЦП), форма випуску та існування ЦП - документарна, іменна; емітент ЦП - ТОВ «Максимум»; номінальна вартість ЦП як розмір основного зобов'язання, яке забезпечене ЦП - 604 270 грн. 08 коп.; кількість - 1 (одна) штука; дата видачі 15.07.2013; строк виконання основного зобов'язання 27.12.2015.

Відповідно до п. 3.2. Договору оригінал заставної передається покупцю шляхом підписання сторонам Акту прийому передачі протягом десяти календарних днів з моменту повної оплати покупцем вартості заставної на умовах цього договору.

Згідно умов п. 6.1. Договору орієнтована договірна ціна ЦП на момент укладання Договору становить 629 585 грн. 81 коп. Орієнтована договірна ціна продажу ЦП підлягає обов'язковому уточненню продавцем і сплачується черговими платежами, розрахованими за формулою, а пунктом 6.3. договору встановлено Графік таких платежів. Без погодження продавця покупець не має право виконувати свої зобов'язання з платежів достроково.

Згідно умов п. 6.4. Договору в разі, якщо покупець бажає достроково сплатити черговий платіж за Договором, продавець здійснює розрахунок чергового платежу за ЦП на дату дострокової оплати, погоджену сторонами. Без погодження продавця покупець не має право виконувати свої зобов'язання з платежів достроково.

Також умовами п. 7.2. Договору встановлено, що у разі порушення покупцем умов Договору щодо сплати платежів за заставну, покупець сплачує продавцю неустойку у розмірі 0,3 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У разі якщо термін прострочення становить більше ніж 30 днів, продавець має право достроково розірвати Договір на наступний день після спливу визначеного в цьому пункті Договору терміну шляхом направлення письмового повідомлення цінним листом на адресу покупця, яка вказана в Договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про іпотеку» заставна - це іпотечний цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов'язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов'язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до преамбули Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» цей Закон регулює відносини, що виникають під час розміщення, обігу цінних паперів і провадження професійної діяльності на фондовому ринку, з метою забезпечення відкритості та ефективності функціонування фондового ринку.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до п.п.в) п.3) ч.5 ст.3 цього Закону заставна відноситься до іпотечних цінних паперів, випуск яких забезпечено іпотечним покриттям та які посвідчують право власників на отримання від емітента належних їм коштів.

Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону особа, яка видала неемісійний цінний папір, - фізична або юридична особа, яка від свого імені видає (заповнює) сертифікат неемісійного цінного паперу та бере на себе зобов'язання за таким цінним папером перед його власником. Інвестори в цінні папери - фізичні та юридичні особи, резиденти і нерезиденти, які набули права власності на цінні папери з метою отримання доходу від вкладених коштів та/або набуття відповідних прав, що надаються власнику цінних паперів відповідно до законодавства.

Поряд з тим, відповідно до Преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно п.22 ст.1 цього Закону України споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Виходячи з вище викладеного, спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі Договору купівлі-продажу заставної і регулюються Законом України «Про іпотеку» та «Про цінні папери та фондовий ринок».

Закон України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки їх зміст не становить придбання, замовлення, використання позивачем продукції для особистих потреб, а тому сторони за даними Договором не є відповідно споживачем та виробником (продавцем) послуг в розумінні ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, дані обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і є чинним: ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 28.07.2015, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.08.2015.

У зв'язку з вказаним, посилання позивача на суперечливість змісту положень оспорюваного Договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу його недійсності є безпідставним.

Відсутні підстави для застосування до спірних відносин Закону України «Про інвестиційну діяльність», який відповідно до Преамбули цього Закону визначає загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України. Він спрямований на забезпечення рівного захисту прав, інтересів і майна суб'єктів інвестиційної діяльності незалежно від форм власності, а також на ефективне інвестування економіки України, розвитку міжнародного економічного співробітництва та інтеграції.

Відповідно до ч.1 ст.1 цього Закону інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Відповідно до ч.1 ст.2 цього Закону Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Таким чином, виходячи зі змісту умов Договору між сторонами, зміст спірних правовідносин не становить інвестиційна діяльність, оскільки предметом даного Договору не є вкладення (інвестиція) позивачем майнових цінностей в діяльність відповідача з метою одержання прибутку чи соціального ефекту.

Протилежні доводи позивача та представників є безпідставними і спростовуються встановленими судом обставинами. Посилання представників про намір позивача шляхом укладення оспорюваного Договору здійснити інвестицію в житло не є підставою для застосування до спірних правовідносин положень зазначеного Закону.

У зв'язку з вказаним, посилання позивача на суперечливість змісту положень оспорюваного Договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу його недійсності також є безпідставним.

Не доведено суду обставин, які б вказували на те, що волевиявлення позивача як учасника правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, і на те, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, як встановлено судом на підставі письмових доказів і було визнано сторонами, оспорюваний Договір підписаний позивачем після досягнення згоди щодо всіх його умов, позивач вчинила дії щодо виконання оспорюваного Договору і в подальшому прийняла його розірвання на вимогу відповідача.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог ч.3, ч.5 ст.203 ЦК України, а відтак і відсутні підстави для недійсності правочину на підставі ч.1 ст.215 ЦК України.

Також суд вважає недоведеними суду і твердження позивача та представників про введення позивача в оману відповідачем (ст.230 ЦК України), оскільки суду не надано доказів про вчинення відповідачем дій (бездіяльності), які б вказували на навмисне введення відповідачем позивача в оману щодо природи оспорюваного правочину, як стверджує позивач, як придбання житла, а не придбання права вимоги.

При цьому, твердження представників позивача про те, що виходячи зі змісту умов оспорюваного Договору позивач фактично придбала житло за оспорюваним Договором є необґрунтованим, оскільки зміст умов Договору відповідних умов не містить.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає відсутніми підстави для визнання недійсним оспорюваного Договору з викладених у позові обставин та підстав.

Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача залишку сплачених за Договором коштів у розмірі 65 792 грн. 72 коп. також відсутні, оскільки стягнення відповідачем цієї суми як штрафу 10% у зв'язку з достроковим розірванням Договору передбачено умовами п. 7.2. Договору.

Відповідно ч.1 чт.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.20 Закону України «Про іпотеку», ст.2, 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», ч.ч.1, 3, 5 ст.203, ч.1, ч.3 ст. 215, 230, 627, 628 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10-11, 57-60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218, 223, 292 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент», треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Роял Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Максимум» про визнання договору купівлі-продажу заставної № 39/2013-БВ від 16.07.2013 недійсним та повернення коштів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О. Москаленко