АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/8395/16 Головуючий у 1-й інстанції - Тітов М.Ю.
Доповідач- Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Барановської Л.В., Слюсар Т.А.

при секретарі - Куркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року про задоволення подання старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Поліщук В.В., заінтересована особа - ОСОБА_4, щодо тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року старший державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Поліщук В.В. звернулася до суду із поданням, в якому просила тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту виконання останнім своїх майнових зобов'язань за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2013 року про стягнення з боржника на користь ОСОБА_4 1 132 179,19 грн. основного боргу та 3219 грн. судових витрат.

Подання мотивувала тим, що боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення, а на вимоги державного виконавця не реагує.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року подання задоволено.

В поданій апеляційній скарзі представник боржника просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні подання. Посилається на те, що державним виконавцем належним чином не доведено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання. Зазначила, що судом не надано оцінку тому факту, що ОСОБА_2 неодноразово повідомляв державного виконавця про зміну адреси реєстрації та проживання з «АДРЕСА_1» на «АДРЕСА_2», але державним виконавцем цей факт ігнорується, і усі повідомлення на його ім'я направляються за старою адресою реєстрації. Крім того, скаржник зазначає, що цікавиться рухом виконавчого провадження та по можливості намагається виконувати власні боргові зобов'язання. Так, зокрема, державним виконавцем накладено арешт на заробітну плату боржника, з якої щомісячно в рахунок погашення боргу проводяться відповідні відрахування.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та з'ясувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист №2/756/517/13 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1 100 344,50 грн. основного боргу та 3219 грн. судових витрат.

13.12.2013 року головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Грищенко В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а боржнику запропоновано виконати рішення суду добровільно до 20.12.2013 року.

19.06.2014 року постановами старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Слободчик Д.Г. накладено арешт на кошти та майно боржника, а також оголошено заборону на його відчуження.

19.06.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Слободчик Д.Г. було винесено постанову про примусовий привід ОСОБА_2 до приміщення відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Між тим, згідно рапорту лейтенанта міліції ГоркавчукаА.А. ДІМ Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві від 14.07.2014 року, виявити та здійснити примусовий привід боржника не видається за можливе, оскільки за місцем його реєстрації ніхто не відчиняє двері.

26.06.2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Слободчик Д.Г. винесена постанова про розшук майна боржника. Оголошено в розшук автомобіль Infinity FX 35, ДРН НОМЕР_1.

05.12.2014 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Вегера А.С. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника в Державному авіаційному підприємстві «Україна».

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань, а обмеження його у праві виїзду за межі України в даному випадку є необхідним заходом.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитися не може.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Разом з тим, за змістом ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження не вбачається факт умисного ухилення боржника від виконання власних боргових зобов'язань.

Так, державним виконавцем жодним чином не надано оцінки доводам боржника щодо зміни місця його реєстрації та проживання. З довідки форми №3 від 09.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 з 02.04.2013 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 Між тим, усі виконавчі дії продовжують проводитися за адресою: АДРЕСА_1. Повідомлення та виклики також направляються за старою адресою.

Крім того, відповідно до звіту Державного авіаційного підприємства «Україна» на підставі постанови державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Вегери А.С. від 05.12.2014 року про звернення стягнення на заробітну плату боржника, із заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01.12.2014 року по 29.09.2015 року здійснювалися відрахування на виконання рішення суду про стягнення заборгованості /а.с. 127-128/

Також, після зміни місця роботи ОСОБА_2, представник боржника зверталася до державного виконавця із заявою, в якій повідомляла указану обставину та пропонувала державному виконавцю направити виконавчий лист за новим місцем роботи для продовження проведення відрахувань із заробітної плати боржника.

З матеріалів справи слідує, що боржник цікавиться рухом виконавчого провадження, звертався з заявою про надання банківських реквізитів стягувача для здійснення погашення боргу, а тому колегія суддів не може погодитися з висновком державного виконавця та суду першої інстанції про наявність факту умисного ухилення боржника від виконання судового рішення.

Крім того, за весь час проведення виконавчого провадження боржник жодного разу не притягувався до відповідальності в порядку визначеному ст. 90 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, державним виконавцем не доведено, що органами ДВС були вжиті усі можливі та необхідні дії для забезпечення виконання рішення суду(зокрема, не реалізовано майно боржника, на яке накладено арешт), а також не надано суду підтверджень намірів боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності, а тому, в даному випадку, оскаржувана ухвала порушує конституційне право боржника на вільне пересування.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Згідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, задовольнити.

Скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Поліщук ВітиВіталіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді: