У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Гвоздика П.О., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє в інтересах якого діє ОСОБА_2 , треті особи: військова частина НОМЕР_1 ; Служби у справах дітей Вінницької міської ради про виселення із службового жилого приміщення, за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року,
в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року заступник військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (далі КЕВ м. Вінниці), у якому просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із службового житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 2004 року по жовтень 2012 року проходив службу у Вінницькому гарнізоні, у зв`язку з чим його було забезпечено службовим житлом у м. Вінниці на склад сімї у кількості трьох осіб та видано ордер від 02 листопада 2006 року на службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
15 жовтня 2012 року його було звільнено з військової служби у запас за п. «в» п. «в» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (за віком) та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Крім того, позивач зазначив, що рішенням житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 30 березня 2015 року № 33 скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22 лютого 2006 року про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців, тому на даний час відповідач та члени його сім`ї на квартирному обліку не перебувають.
Також позивач зазначив, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 у м. Липники Львівської області, він був забезпечений за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України постійною двокімнатною квартирою у с. Липники Львівської області. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби, на квартирному обліку не перебуває, тому правові підстави для подальшого проживання його та членів сім`ї у службовій квартирі відсутні, просив позов задовольнити.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.
Представник КЕВ м. Вінниці, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що син ОСОБА_1 ОСОБА_2 є учасником бойових дій, виселення цієї категорії осіб повинно відбуватися з урахуванням ст. 125 ЖК Української РСР.
Крім того, місцевий суд послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року № 6?115цс13, та дійшов висновку про те, що виселення відповідачів з указаного жилого приміщення порушує положення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».
При цьому, суд зазначив, що отримання ОСОБА_1 квартири у с. Липники Львівської області не має правового значення для вирішення справи, оскільки вказана квартира приватизована та належить його колишній дружині ОСОБА_5 .
Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).
Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 Вінницького гарнізону на посаді начальника розвідувально-інформаційного відділу польового командного пункту командного центру Повітряних Сил Збройних Сил України.
Під час проходження військової служби на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради йому було видано ордер від 02 листопада 2006 року на сім`ю у складі трьох чоловік на службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
На даний час у вказаній квартирі проживають: квартиронаймач ОСОБА_1 , його син ОСОБА_2 , невістка ОСОБА_3 , онук ОСОБА_4 .
Наказом Міністра оборони України від 15 жовтня 2012 року № 849 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас за ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» за пунктом «в» (за віком).
Також, наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 29 жовтня 2012 року з 31 жовтня 2012 року його виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно з рішенням житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 30 березня 2015 року №33 скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22 лютого 2006 року про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2015 року вказане рішення житлової комісії визнано протиправним та скасоване, зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 .
Також судами встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 Вінницького гарнізону, має статус учасника бойових дій.
Згідно довідки від 10 серпня 2015 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 28 вересня 2012 року перебуває на квартирному обліку та на даний житлом не забезпечений.
Відповідно до ст. 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей").
Відповідно до ст. 124 ЖК Україниробітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників (ст. 125 ЖК України).
Згідно зі ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства"діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей").
За таких обставин, суди, врахувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-115цс13, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки членом сім`ї квартиронаймача є його син, який є військовослужбовцем, учасником бойових дій, за місцем служби іншим службовим житлом не забезпечений, а у спірній квартирі проживають і зареєстровані його дружина та малолітній син, тому відповідно до ст. 125 ЖК Української РСР, відсутні правові підстави для їх виселення із займаного жилого приміщення без надання іншого.
Таким чином, при вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці відхилити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 рокузалишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
П.О. Гвоздик
О.В. Умнова
І.М. Фаловська