У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,

Гончара В.П., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, компенсації втрати частини доходу, компенсації за час затримки заробітної плати при звільненні, компенсації за час затримки у призначенні пенсії та відшкодування моральної шкоди,

- за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду запорізької області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Відповідно до розпорядження керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4 від 13 січня 2016 року № 2/0/32-16 було проведено повторний автоматичний розподіл зазначеної справи, який визначив суддю-доповідача Попович О.В. Повторний автоматичний розподіл справи проведено у зв'язку із звільнення судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_5 з посади судді за її заявою про відставку.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, компенсації втрати частини доходу, компенсації за час затримки заробітної плати при звільненні, компенсації за час затримки у призначенні пенсії та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що 18 грудня 2002 року її було звільнено з роботи з посади директора Куйбишевської філії відкритого акціонерного товариства «Оранта-Січ» (далі - ВАТ «Оранта-Січ») на підставі п.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2004 року її було поновлено на роботі. Однак зазначене судове рішення виконано було лише у травні 2005 року і відповідач не виплатив їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2004 року по 01 травня 2005 року, що є підставою для стягнення компенсації втрати часини доходу за порушення строків виплати заробітної плати.

11 липня 2005 року позивачку було звільнено з роботи з посади директора Куйбишевської філії ВАТ «Оранта-Січ» на підставі ст. 36 КЗпП України, але відповідач не здійснив повного розрахунку при звільненні, а тому на підставі ст. 117 КЗпП України повинен сплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні по день фактичного розрахунку.

Зазначені порушення трудового законодавства завдали позивачці моральні страждання за період з 2004 по 2014 роки, які вона оцінює у розмірі 2 000 грн за кожен рік.

Крім того, відповідач протягом червня - серпня 2014 року не надавав позивачці довідку про заробітну плату для пенсійного фонду та для неї, у зв'язку з чим відповідач повинен компенсувати позивачці суму пенсії, яка нею не була отримана.

Враховуючи зазначені обставини ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 01 липня 2004 року по 01 травня 2005 року в розмірі 2 852 грн 24 коп.; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 3 616 грн 64 коп.; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 11 липня 2005 року до 11 грудня 2014 року у розмірі 46 219 грн 18 коп.; грошові кошти в рахунок затримки у призначенні пенсії за період з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2014 року у розмірі 2 728 грн 65 коп., а також моральну школу у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про відхилення касаційної скарги з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що наказом заступника голови правління ВАТ «СК Оранта-Січ» № 35-Л від 04 жовтня 2004 року ОСОБА_3 було поновлено на посаді директора Куйбишевської філії ВАТ «СК Оранта-Січ» на підставі рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2004 року ОСОБА_3, скасовано наказ № 74-Л від 18 грудня 2002 року про звільнення ОСОБА_3 Зазначене судове рішення було виконано на наступний робочий день після ухвалення рішення судом першої інстанції про поновлення ОСОБА_3 на роботі. Із даним наказом ОСОБА_3 була ознайомлена. Після поновлення ОСОБА_3 на посаді, остання до роботи не приступила, про що були складені відповідні документи ( т.1 а.с., 67-69, 74-76), тобто, ОСОБА_3 не виконувала свою роботу з часу її поновлення на посаді, а тому їй не нараховувалась заробітна плата. ОСОБА_3 приступила до роботи лише з 12 травня 2005 року, що підтверджено відповідними актами та доповідними, що містяться в матеріалах справи, і працювала до 11 липня 2005 року до її звільнення за згодою сторін (т.1 а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановив та виходив з положень ст.ст. 116, 117, 236 КЗпП України та з того, що невиплата заробітної плати була не з вини відповідача. Крім того, після поновлення на роботі ОСОБА_3 не приступала до своїх обов'язків до 12 травня 2005 року, про що не заперечувала позивачка.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення стягнення з ВАТ «СК «Оранта-Січ» 2728 грн 65 коп. за перешкоду у виході на пенсію, суди виходили з того що з боку відповідача ніяких перешкод ОСОБА_3 у виході на пенсію не було. Позивачкою не доведена зазначена вимога.

Доводи ОСОБА_3 в касаційній скарзі про те, що судами неправомірно застосовані строки позовної давності, без клопотання відповідача, є необгунтованими, оскільки в запереченнях на позовну заяву відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2004 року суду про поновлення ОСОБА_3 на посаді директора Куйбишевської філії ВАТ «СК Оранта-Січ» відповідачем було виконано в перший робочий день після ухвалення рішення, однак ОСОБА_3 приступила до виконання своїх обов'язків лише 12 травня 2015 року, про що остання не заперечувала.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судами встановлено, і з цим погоджується суд касаційної інстанції, що вини відповідача у невиплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не знайшло свого підтвердження. Відповідач виконав всі передбачені трудовим законодавством обов'язки щодо виплати середнього заробітку.

Доводи ОСОБА_3, що вона безліч разів зверталася до відповідача про видачу їй довідки про заробітну плату також є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається (т.1 а.с.70), що ОСОБА_3 лише 04 липня 2014 року звернулася із заявою до ВАТ «СК «Оранта-Січ» із заявою про надання їй довідки по заробітній платі з 01 липня 1978 року по липень 2015 року включно для Пенсійного фонду і для неї. На зазначене звернення ОСОБА_3 була надана обґрунтована відповідь.

Із заявою про призначення пенсії ОСОБА_3 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України 28 серпня 2014 року (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Крім того, позивачем не спростовано факт виконання своїх обов'язків, після поновлення на роботі на підставі судового рішення, з 12 травня 2005 року та не доведено, що до зазначеної дати їй були якісь перешкоди у виконанні її обов'язків.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального права, які застосовуються до даних спірних правовідносин. Суди вірно визначилися з характером спірних правовідносин, надали їм належну правову оцінку, вірно застосували норму матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П.Гончар

Д.О.Остапчук

О.В.Попович