У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу будівлі складу матеріалів дійсним,

в с т а н о в и в:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу будівлі складу матеріалів дійсним.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12 березня 2013 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу будівлі складу матеріалів від 02 березня 2005 року, укладений між ПАФ «Дружба» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22 квітня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та закрити провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що судом невірно застосовано матеріальний закон та порушено норми процесуального права.

Зокрема ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

За змістом статті 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст.210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Момент вчинення правочинів згідно зі статтею 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією.

Крім того однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. В даному випадку факт відсутності правовстановлюючого документа на предмет відчуження за договором не може бути підставою для визнання договору дійсним.

Крім того, розглядаючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Також, судом не встановлено приналежності предмету купівлі-продажу до майна цілісного майнового комплексу (який було розпайовано та розпродано), не встановлено і власників комплексу, внаслідок чого не залучено їх до участі в справі.

Встановивши зазначені порушення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу будівлі складу матеріалів дійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 22 квітня 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк