Справа № 640/5935/16-ц
15 червня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Лях М.Ю.,
при секретарі Хомінської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Київський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою до ОСОБА_2, третя особа Київський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області про усунення перешкод в праві володіння, користуванні, розпорядженні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій зареєстровані вона та її онука ОСОБА_2 Проте ОСОБА_2 в вищезазначеній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, участі в оплаті і утриманні майна не приймає, її особистих речей в квартирі не має, на її вимогу знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку не реагує. За вказаних обставин, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, була належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити на підставах викладених в матеріалах справи, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилась, була належним чином повідомлена про дату, місце та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказів з ухваленням заочного рішення.
В судове засідання представниктретьої особи Київського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській областіне зявився, був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 та підтверджується копією паспорта серії ММ № 921369 виданого Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 12 лютого 2001 року (арк. справи 10).
Відповідно до копії технічного паспорта, власником квартири АДРЕСА_3, є ОСОБА_1 (арк. справи 6).
Згідно з копією свідоцтва про права власності на житло від 25 листопада 1993 року посвідчено, що квартира за адресою АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (арк. справи 7).
Відповідно до довідки комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 358 від 02.04.2016 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 проживають: власник квартири ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата прописки 17 травня 1963 року та її онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дати прописки 20 лютого 2008 року (арк. справи 9).
Відповідно до довідки затвердженою Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» дільниця № 19, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_4 не проживає з 26 жовтня 2015 року по теперішній час, що засвідчено підписами сусідів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та власником квартири ОСОБА_1 (арк. справи 5).
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, у відповідності до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Норми ст. 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень норм ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно зі ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільно кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України).
Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11 та від 05 листопада 2014 року по справі № 6-158цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.
Згідно ч. 2 статті 64 Житлового кодексу України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи: дружина наймач (власника), їх діти і батьки, членами сім'ї наймача (власника) можу бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.
Як вбачається з матеріалів справи, угода між відповідачем та позивачем щодо порядку користування квартирою № 11 по пр. Курчатова, буд. 11 у м. Харкові не укладалась. За таких обставин, у відповідності зі статтею 391 Цивільного кодексу України позивач має право вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні їх власністю. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою.
За таких обставин, обов'язок зняти з реєстрації відповідача на підставі судового рішення покладений на територіальні управління Державної міграційної служби України чинним законодавством України та не потребує в подальшому додаткового підтвердження в судовому порядку, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Як вбачається з матеріалів справи позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
На підставі наведеного, керуючись ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України, статтями 16, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, статтями 11, 60, 208, 209, 214, 215 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Київський РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою № 11 по пр. Курчатова, буд. 11 у м. Харкові.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Відповідачем, який не приймав участь у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях