У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона та ОСОБА_5 до 06 липня 2010 року перебували у шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 році народився син ОСОБА_6, який після розірвання шлюбу проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не займається його вихованням, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його життям, з сином не зустрічається, перешкоджає оздоровленню дитини, оскільки без обґрунтованих пояснень не надає дозволу на виїзд за кордон сина.

Крім того, заборгованість за аліментами станом на 26 серпня 2015 року склала 20 217 грн 33 коп.

Просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2015 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Додатковим рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15 січня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано 06 липня 2010 року (а. с. 7).

Згідно з довідкою, виданою відділом державної виконавчої служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції від 26 серпня 2015 року № 383 загальна заборгованість ОСОБА_5 зі сплати аліментів станом на 26 серпня 2015 року склала 20 217 грн 33 коп. (а. с. 8).

Згідно з висновком виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області від 27 серпня 2015 року № 253 позбавлення батьківських справ ОСОБА_5 щодо сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним (а. с. 18, 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у позові про позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками ОСОБА_5, які б свідчили про ухилення від виховання дитини, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Апеляційний суд правильно вказав, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є беззаперечним доказом того, що відповідач навмисно не виконує своїх обов'язків щодо виховання сина. Що стосується питання щодо надання дитині дозволу на виїзд за кордон, яке і спонукало ОСОБА_4 звернутися з позовом, то позивачка не позбавлена можливості врегулювати це питання у судовому порядку шляхом звернення до суду з окремим позовом.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Завгородня І.М., ІваненкоЮ.Г.