Справа № 303/3249/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області як орган опіки та піклування та приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Пуга Анжела Михайлівна, про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

29.05.2015 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред'явили до ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначений позов мотивуючи наступним. 11.12.2006 ОСОБА_3 на підставі укладеного цього дня договору передав на забезпечення виконання своїх зобов'язань позичальника за кредитним договором від 11.12.2006 № MKH0GK00001718 у іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» житловий будинок АДРЕСА_1. На час укладання договору іпотеки у будинку проживала донька позивачів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в ньому досі. Укладання договору іпотеки не було погоджено з органом опіки та піклування, відповідний дозвіл цього органу відсутній, про факт проживання дитини у будинку не було повідомлено банк.

Отже, на час передачі будинку в іпотеку право користування ним мала дитина, яка у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за боргами позичальника може втратити житло. При укладанні оспореного договору були порушені вимоги ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. 177 СК України, ст. 71 ЦК України, відповідно до яких такий договір не підлягав укладанню за відсутності згоди органу опіки та піклування, оскільки порушував майнові та житлові права дитини. Права, свободи та інтереси дитини захищають її батьки.

Посилаючись на ці обставини, позивачі просили визнати недійсним договір іпотеки від 11.12.2006, укладений ОСОБА_3 із ПАТ КБ «ПриватБанк», і покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14.12.2015 у позові відмовлено.

Позивачі порушують в апеляції питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого, просять задовольнити позов. В обґрунтування скарги наводять загалом ті ж доводи щодо порушення майнових і житлових прав дитини, що були покладені в основу позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача Дурдинець Р.Ю., яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.ст. 11-16, 202, 204, 509, 525, 526, 629 ЦК України (норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), цивільні права та обов'язки, що виникають із правочинів, повинні виконуватися належним чином; правомірність правочину презюмується; особа при здійсненні своїх прав і виконанні цивільних обов'язків повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Особа розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами, здійснює право на захист на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Правочин може бути визнано недійсним лише з підстав і в порядку, установлених законом (ст.ст. 203, 215 ЦК України). Водночас, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, якщо наявність такого є обов'язковою, є нікчемним (ст. 71 ч. 1 п.п. 1, 3, ст. 203 ч.ч. 1, 6, ст. 215 ч.ч. 1, 2, ст. 224 ч. 1 ЦК України, ст. 177 ч.ч. 2, 4 СК України, ст. 17 ч. 3 Закону України «Про охорону дитинства» (Закон № 2402-III), ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (Закон № 2623-IV)). В силу положень ст. 395 ч. 1 п. 2, ст. 401, ст. 405 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 156 ЖК України, ст. 18 ч. 2 Закону № 2402-III, ст. 12 ч.ч. 2, 3 Закону № 2623-IV діти - члени сім'ї власника житлового приміщення, які проживають разом із власником, мають право користування цим приміщенням нарівні із власником, житлові права дітей захищаються державою.

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2006 ОСОБА_3 (мешканець АДРЕСА_2) (іпотекодавець) уклав із Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (іпотекодержателем) договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пугою А.М. за реєстровим № 3705 (а.с. 5). Договір укладено на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 як позичальника за кредитним договором від 11.12.2006 № MKH0GK00001718, за яким надавався кредит у розмірі 40000,00 дол. США на купівлю будинку та 8227,00 дол. США на оплату страхових платежів на строк по 10.12.2026 зі сплатою за користування коштами 1% на місяць (12% річних) на суму залишку заборгованості та передбачених договором платежів і комісій (а.с. 36-38). Предметом іпотеки є будинок АДРЕСА_1 який на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Пугою А.М. за реєстровим № 3690, належить ОСОБА_3

ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є подружжям з 29.10.2005, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 (а.с. 6, 7). На момент укладання договорів кредиту та іпотеки ОСОБА_3 був зареєстрований і вказував своє місце проживання в іншому, аніж предмет іпотеки, жилому приміщенні. Чинним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.08.2011 задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором від 11.12.2006 № MKH0GK00001718 у розмірі 40132,87 дол. США звернено стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 шляхом його продажу банком будь-якій іншій особі (а.с. 40). Кредитор скористався правом вимагати від позичальника виконання зобов'язання щодо сплати заборгованого, у випадку порушення якого позичальником кредитор управі вимагати борг, відшкодування збитків, сплати неустойки, в т.ч. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (вищевказані норми ЦК України та ст.ст. 572, 589, 611, 614, 623-625, 1050, 1054 цього Кодексу, ст.ст. 3, 7, 33, 38 Закону України «Про іпотеку»).

У справі за позовом сторони правочину про визнання його недійсним відповідачем є інша сторона правочину, у справі за позовом заінтересованої особи, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, про визнання правочину недійсним відповідачами є сторони правочину. Зі змісту позовної заяви та правової позиції позивачів у справі випливає, що вони як батьки діють в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6 та на захист її прав. За приписами ст.ст. 24, 25, 26, 30, 31, ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст. 242 ч. 1 ЦК України, ст. 26 ч. 1, ст.ст. 28, 29, 30, 31 ЦПК України, малолітня дитина має повну цивільну і процесуальну правоздатність, однак, має лише часткову відповідну дієздатність, в її інтересах та від її імені діють, зокрема, батьки як законні представники.

Попри мотивацію позову порушенням прав дитини та пред'явлення його саме з цих підстав, донька позивачів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є позивачем у справі, не зазначена в заяві у відповідному процесуальному статусі, батьки не вказали, що позов подається від імені та/або в інтересах дитини із відповідним оформленням заяви. Отже, дитина не є позивачем у справі, а її батьки як позивачі діють від власного імені, а не в якості представників дитини.

За вимогою ОСОБА_2 як особи, яка не є стороною правочину та яка подала позов про визнання правочину недійсним, відповідачами повинні бути обидві сторони договору - іпотекодавець та іпотекодержатель. Однак, ОСОБА_2 пред'явила позов лише до однієї сторони договору - до іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк». Та обставина, що іпотекодавець ОСОБА_3 теж пред'явив позов до іпотекодержателя не змінює його статусу відповідача за вимогами ОСОБА_2, що випливають із правил вирішення спору щодо дійсності даного правочину. При цьому, ОСОБА_3 не позбавлений права пред'явити самостійний позов до іпотекодержателя про визнання договору недійсним. Сторони та суд не позбавлені й права та можливості залежно від підстав, предмету позову (позовів) та суб'єктного складу сторін, з урахуванням, у т.ч., можливості відповідного з батьків представляти інтереси дитини у відповідному спорі, діяти в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст.ст. 33, 34, 125, 126, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8 ЦПК України.

Поза тим, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що на підставі договору про відступлення прав вимоги від 22.05.2015, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» (цедентом) і ОСОБА_7 (цесіонарієм) та посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Біловар І.О. за реєстровим № 1924, цедент відступив цесіонарію права вимоги за договором іпотеки від 11.12.2006, укладеним ОСОБА_3 із ЗАТ КБ «ПриватБанк» щодо забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 11.12.2006 № MKH0GK00001718. Зі змісту договору цесії випливає, що ОСОБА_7 набув усіх прав первісного іпотекодержателя (цедента) в обсязі, що передбачені законом та договором іпотеки (ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514 ЦК України). Отриманою апеляційним судом Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 21.04.2016 № 57822006 підтверджується факт відступлення іпотекодержателем прав вимоги за указаним договором іпотеки ОСОБА_7 та його державної реєстрації 11.08.2015.

Таким чином, до пред'явлення позову права іпотекодержателя за договором іпотеки були відступлені ОСОБА_7, який став стороною договору, проте, не був відповідачем за позовом про визнання його недійсним, хоча такий безпосередньо стосується його цивільних прав і обов'язків. ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем за позовом.

Саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, пред'явити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України). За умов, коли позов про визнання договору недійсним був пред'явлений особою, яка не мала права відповідної вимоги, не був пред'явлений особою, яка мала право вимоги, не був пред'явлений до належних сторін договору (відповідачів), позов не міг бути задоволений незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався. Факти щодо дій сторін, прав і обов'язків, що виникли, зокрема, з договору іпотеки, мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний суб'єктний склад сторін: належний позивач (позивачі), належний відповідач (відповідачі), реально наявних цивільних прав, обов'язків та інтересів яких стосується спір. Тож аргументація про недоведеність факту проживання дитини в будинку - предметі іпотеки на момент укладання договору іпотеки, мотиви суду щодо інших обставин по суті спору, якими обґрунтовувалося рішення, є зайвими, оскільки відповідні факти належить встановлювати із залученням до справи належних її учасників, що забезпечує їм можливість реалізації відповідних процесуальних прав.

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про належний суб'єктний склад учасників процесу у відповідному статусі не обговорив і не мав процесуальних підстав за таких обставин для вирішення спору щодо сторін по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини та обрана позивачами правова конструкція позову виключали можливість його задоволення, проте, не внаслідок необґрунтованості та недоведеності, як це випливає з рішення суду, а через неналежний суб'єктний склад учасників процесу, без чого про законність розв'язання спору не йдеться. Тому сама по собі відмова в позові вірна як така. Питання обґрунтованості позову по суті, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, з урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3 ЦПК України вирішення в такий спосіб справи, зокрема, вирішення позову щодо неналежного відповідача, є обов'язковою підставою для зміни рішення суду, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію, оскільки про відмову в позові по суті питання не вирішується, слід задовольнити частково, рішення суду змінити та відмовити в позові з наведених вище процесуальних підстав - внаслідок порушення вимог закону щодо суб'єктного складу сторін у справі.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 грудня 2015 року змінити, у позові ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовити внаслідок порушення вимог закону щодо суб'єктного складу сторін у справі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді