Справа № 713/957/15-ц
Провадження №2/713/8/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Пилипюка І.В., за участю секретаря Паучек Є.В., відповідача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, про поділ майна подружжя, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, про стягнення 1/2 вартості майна, придбаного під час шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1, про поділ майна подружжя.

У позові вказувала, що 20.04.1991 року між нею та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.10.2014 року було розірвано. У період шлюбу, з 1997 року по 2000 рік, за спільні кошти, побудували садибний (індивідуальний) будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, в якому постійно проживали.

Зазначене будівництво було здійснено ними на земельній ділянці площею 3948 м.кв., по вул. Українській, 12А в с. Банилів Вижницького району яка була їм надана у приватну власність рішенням Банилівської сільської ради, цільове призначення - для будівництва та обслуговування садибного (індивідуального) житлового будинку.

Згідно матеріалів інвентаризації, проведеної інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_6 та технічного паспорта, садибний (індивідуальний) будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Українській, 12А в с. Банилів Вижницького району, Чернівецької області, складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 85,10 кв.м, житловою - 57,00 кв.м. сараїв літ. Б, В, Г, навісу літ. Д, вбиральні літ. Е, гаражу літ. Ж , а також: колодязю літ №1, вигрібної ями №2, огорожі №3-5, воріт №6-7, та хвіртки №8.

Крім того, відповідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, житловий будинок під літ. «А», загальною площею - 85,10 кв.м, житловою площею - 57,00 кв.м, складається із наступних приміщень: коридору 1-1 площею - 7,80 кв.м, кімнати 2-2 площею - 20,80 кв.м, кухні 1-3 площею - 11,20 кв.м, кімнати 1-4 площею - 11,60 кв.м, ванної 1-5 площею - 9,10 кв.м, кімнати 1-6 площею - 12,40 кв.м, кімнати - 1-7 площею - 12,20 кв.м. Відповідно до висновку експертного дослідження №14081 ринкова вартість зазначеного вище майна станом на 26.06.2014 року складає 141190,00 грн.

Дане спільне майно відповідач, скориставшись її відсутністю, зареєстрував на своє ім'я. 20.05.2015 року рішенням Вижницького районного суду вказане будинковолодіння було визнано спільною сумісною власністю подружжя. Нею подано заяву до Реєстраційної служби Вижницького РУЮ про реєстрацію вказаного рішення суду.

Вказаний житловий будинок технічно можливо розділити між ними в натурі, оскільки ні вона, ні відповідач, не мають іншого житла та мають намір проживати там. Добровільно розділити будинковолодіння відповідач відмовляється, тому звернулась з позовом до суду.

Посилаючись на ст.ст.69-71 СК України, ст.372 ЦК України, просила будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: Чернівецька область, Вижницький район, с. Банилів, вул. Українська, 12А, що складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 85,10 кв.м, житловою - 57,00 кв.м, сараїв літ. Б, В, Г, навісу літ. Д, вбиральні літ. Е, гаражу літ. Ж ,а також колодязю літ №1, вигрібної ями №2, огорожі №3-5, воріт №6-7, та хвіртки №8 поділити між співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в натурі та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій з посиланням на висновок судової будівельно-технічної експертизи №15088 просив: розділити житловий будинок та господарські будівлі і споруди в домоволодінні по вул. Українській, 12 а в с. Банилів Вижницького району згідно варіанту №1 розподілу житлового будинку, виділивши позивачу ОСОБА_5 наступні приміщення будинку літ. А: 1-3 кухня, 1-4 передпокій, 1-5 ванна, 1-6 кімната, площею 44,00 кв.м та допоміжні приміщення: сарай літ. В та сарай літ. Г.; виділити відповідачу ОСОБА_1: 1-1 коридор, 1-2 кімната, 1-7 кімната, всього загальною площею 40,80 кв.м та сарай літ. Б.; колодязь літ. К, огорожу №1 та вигрібну яму В.я. залишити у спільній власності сторін. Таким чином виділити у власність позивачу 49/100 часток у будинковолодіння, а відповідачу 51/100 часток. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача різницю вартості часток у домоволодінні (компенсацію) у розмірі 1559,00 грн. та різницю вартості ремонтно-будівельних робіт з переобладнання приміщень будинку у дві ізольовані квартири в розмірі 4068,00 грн. (5084-1016), а також судові витрати по справі. Для реалізації варіанту І поділу, зобовязати сторін виконати ряд будівельно-ремонтних робіт згідно даного висновку.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1, про поділ майна подружжя.

У позові вказувала, що перебуваючи з 2011 року у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1, регулярно вкладала свої грошові кошти на завершення будівництва спірного нерухомого майна. Та коли стало відомо, що в серпні 2014 року ОСОБА_5, змовившись з ОСОБА_3, подала позовну заяву до Вижницького районного суду про визнання за нею права власності на самочинне будівництво, її це обурило, оскільки відповідачем по тій цивільній справі №713/1514/14-ц була лише Банилівська сільська рада. ОСОБА_5 намагалась таємно від ОСОБА_1 здобути судове рішення про визнання права власності на все майно, а не на половину. 05.09.2014 року за заявою ОСОБА_3 позовну заяву залишено без розгляду.

Рішенням Вижницького районного суду від 10.10.2014 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано, а між ними зареєстровано шлюб 13.01.2015 року.

Незавершене будівництво за її участю та її грошей зводилось до закінчення всіх будівельних робіт, необхідних для здачі будинку в експлуатацію. У квітні 2015 року у встановленому порядку відповідач отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, і ніхто не міг передбачити другу спробу позивача зазіхання на половину майна.

Посилання ОСОБА_5 на рішення Вижницького районного суду від 20.05.2015 року, яким будинковолодіння визнано спільною сумісною власністю подружжя вважає безпідставним, оскільки вказане рішення не створює ніяких прав для позивача і не покладає зобов'язань на відповідача.

Тому вважає, що спірне нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю подружжя, набутого під час шлюбу, половина якого повинна належати їй, грошова вартість якого, згідно експертного висновку №15088 становить 92797,00 грн.

Посилаючись на ст.ст.60, 71 СК України, ст.368 ЦК України просила поділити по 1/2 частині кожному: їй та ОСОБА_1 житловий будинок з належними до нього будівельними спорудами, розташований по вул. Українській, 12а в с. Банилів Вижницького району, як майно спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_1 звернувся у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_5, про стягнення 1/2 вартості майна, придбаного під час шлюбу.

У зустрічному позові вказував, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 20.04.1991 року вони придбали мотоблок марки «Голдоні» вартістю 900,00 Євро, шліфувальну машину вартістю 2000,00 грн., пилосмок «Самсунг» вартістю 60,00 доларів США, тачанку вартістю 1200,00 грн., драбину вартістю 200,00 грн., бензопилу марки «Штіль» вартістю 300,00 Євро.

У 2009 року з ОСОБА_5 купили пиломатеріали у вигляді 10,00 куб.м брусів та 10,00 куб.м дощок, 10000,00 шт. керамблоку, домовившись з ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_7, що керамблоку завезе йому на будівництво його житлового будинку в с. Банилів Вижницького району і на протязі одного року він поверне гроші в сумі 15000,00 грн., а також витрати, пов'язані з перевезенням керамблоку.

У 2012 році, коли він перебував з ОСОБА_8 у Москві, з його господарства ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_7 забрала всі вищезазначені пиломатеріали (20,00 куб.м). У 2014 році повідомив про це в міліцію. Висновком від 31.09.2014 року рекомендовано зі спірного питання звернутися в приватному порядку до суду.

Рухоме майно, набуте ним та ОСОБА_5 - подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу в рівних частках згідно курсу валют станом на 03.02.2016 року та розрахунку: мотоблок «Голдоні» - 900,00 Євро х 28,2505 грн. = 25425,45 грн.; шліфувальна машинка 2000,00 грн.; пилосмок «Самсунг» - 60,00 доларів США х 25,8728 грн. = 1552,37 грн.; тачанка 1200,00 грн.; драбина 200,00 грн.; бензопила «Штіль» - 300,0 Євро х 28,2505 грн. = 8475,15 грн.; брус дошки - 20,00 куб.м х 1880,00 грн. куб.м = 37600,00 грн.; керамблок - 10000,00 шт. х 5,83 грн./шт. = 58300,00 грн.; вартість послуг по перевезенню керамблоку (7 рейсів х 300,00 грн. = 2100,00 грн.); навантажувально-розвантажувальні роботи (4 робітники х 200,00 грн. = 800,00 грн.). Всього: 137652,97 грн. Вартість 1/2 від усього рухомого майна становить 68826,49 грн.

Загальна вартість нерухомого майна становить 185594,00 грн. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 претендує на 1/2 цього майна, і він повністю визнає її позовні вимоги на суму 92797,00 грн. Залишається 92797,00 грн. вартості майна, яке суд може поділити по половині між ним та ОСОБА_5 кожному по 46398,50 грн.

Уточнені позовні вимоги по первісному позову з вибором варіанту І розподілу складає суму 96299,00 грн., більшу від вищезазначеної залишкової 46398,50 грн.

По даному зустрічному позову за рухоме майно йому належить 6882644,49 грн. А тому позивач ОСОБА_5 йому повинна подати 22427,99 грн., і це буде справедливо.

Просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 68826,49 грн. 1/2 частини від всієї загальної суми вартості рухомого майна, яка складає 137652,97 грн., судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 заявлений позов ОСОБА_5 підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив позовні вимоги задовольнити. Позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 не визнав, вважав безпідставними та просив у їх задоволенні відмовити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позов ОСОБА_5 не визнали, вважали безпідставним та просили у його задоволенні відмовити. Зустрічний позов підтримали повністю, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили позовні вимоги задовольнити. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 визнали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2, заявлений нею позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просила позовні вимоги задовольнити. Позов ОСОБА_5 вважала безпідставним та просила у його задоволенні відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_1 підтримала.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_4, третю особу, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що первісний позов ОСОБА_5 необхідно задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та позову ОСОБА_2 потрібно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.04.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.10.2014 року шлюб між ними розірвано.

Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №8а по вул. Українська в с. Банилів Вижницького району Чернівецької області, виготовленого ФОП ОСОБА_6 станом на 18.06.2014 року на ім'я ОСОБА_5, - вказаний житловий будинок 1997-2000 років побудови.

Згідно копії висновку експертного дослідження №14081 від 26.06.2014 року, виготовленого судовим експертом ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_5 від 19.06.2014 року, - вказаний житловий будинок 1997-2007 років побудови, завершений будівництвом у 2007 році.

Вказані обставини в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню, оскільки встановлені рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20.05.2015 року по цивільній справі №713/619/15-ц (провадження №2/713/269/15) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, яке набрало законної сили.

Вказаним рішенням позов ОСОБА_5 задоволено частково, визнано незавершений будівництвом садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Банилів по вул. Українській, Вижницького району Чернівецької області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначеним рішенням суду також встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно - спірний садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований в с. Банилів по вул. Українська, Вижницького району Чернівецької області, не було зареєстроване у встановленому законом порядку, а тому відповідно до вимог закону відсутні правові підстави для поділу спільного сумісного майна подружжя і позовні вимоги щодо розподілу спільного майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності на нього є передчасними та задоволенню не підлягають. Вимоги щодо поділу матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), позивачем ОСОБА_5 не заявлялись.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, індексний №40285322 від 08.07.2015 року, виданої Реєстраційною службою Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, - на підставі свідоцтва про право власності серія та номер СТА 732218 від 15.04.2015 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований по вул. Українській, 12а в с. Банилів Вижницького району Чернівецької області і знаходиться на земельній ділянці кадастровий №: 01:001:1103, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визнають сторони, а отже в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує доказуванню, що незавершений будівництвом житловий будинок, який розташований по вул. Українська, 8а в с. Банилів Вижницького району і рішенням суду від 20.05.2015 року визнаний спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1, є житловим будинком, який на підставі свідоцтва про право власності серія та номер СТА 732218 від 15.04.2015 року на праві приватної власності належить ОСОБА_1

Також судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 13.01.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія І-МИ №102424 від 13.01.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області.

Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 розяснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

У статті 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Враховуючи зазначені вимоги закону та досліджені в судовому засіданні письмові докази, судом встановлено, що у період 1997-2007 років, тобто в період шлюбу, на виділеній ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку земельній ділянці, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 побудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, в с. Банилів, по вул. Українській, 12а, Вижницького району Чернівецької області, а тому зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 і виходячи з принципу рівності часток у майні подружжя, частки кожного з них складають по 1/2.

Відповідно до пп.22, 23 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.370 ч.1 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За правилами ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

ОСОБА_5 уточнивши позовні вимоги просила розділити житловий будинок та господарські будівлі і споруди в домоволодінні по вул. Українській, 12а в с. Банилів Вижницького району згідно І варіанту поділу, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи №15088 від 17.11.2015 року, призначеної судом за клопотанням ОСОБА_5 та проведеної судовим експертом ОСОБА_6

Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України висновок експерта є доказом в цивільній справі, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують або заперечують сторони, і інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Однак відповідно до положень ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України.

Як вбачається з листа першого заступника міністра юстиції України №6480/К-1762/9 від 29.02.2016 року, судовий експерт ОСОБА_6 склав висновок судової будівельно-технічної експертизи №15088 від 17.11.2015 року без огляду та обєкта дослідження.

Суд вважає, що зазначені обставини викликають обґрунтовані сумніви у допустимості вказаного висновку, як доказу у справі, а тому не може послатися на нього при визначенні варіанту розподілу спірного нерухомого майна.

Клопотань про призначення повторної будівельно-технічної експертизи сторони не заявляли.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи встановлені обставини, Суд дійшов до висновку, що за ОСОБА_5 необхідно визнати право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Банилів, по вул. Українська, 12а, Вижницького району Чернівецької області, як на 1/2 частку майна, придбаного під час шлюбу із ОСОБА_1, залишивши у власності останнього іншу 1/2 частку зазначеного нерухомого майна.

Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1, про поділ майна подружжя підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат по сплаті судового збору у сумі 705,95 грн. (квитанція №1213344 від 10.06.2015 року) у відповідності до ст.88 ЦПК України - пропорційно до задоволених позовних вимог.

За вказаних обставин задоволення позовних вимог ОСОБА_5, повністю виключає задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, про поділ майна подружжя. Доводи ОСОБА_2 про вкладення нею коштів при завершенні будівництва вказаного житлового будинку не є підставою для визнання за нею частки, крім того остання не позбавлена права звернутись до суду про стягнення з відповідачів понесених витрат.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, про стягнення 1/2 вартості майна, придбаного під час шлюбу, то суд прийшов до такого висновку.

Як зазначено у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте ні ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві, ні його представником ОСОБА_4, не підтверджено належними та допустимими доказами наявності зазначеного у зустрічній позовній заяві майна та його вартості.

З урахуванням встановлених судом обставин та викладених вимог закону Суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, про стягнення 1/2 вартості майна, придбаного під час шлюбу є безпідставними та необґрунтованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного сторонами суду не надано.

На підставі викладено, ст.ст.16, 21, 328, 368 ЦК України, ст.ст.60-63, 69-70 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 88, 147, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Банилів, по вул. Українська, 12а, Вижницького району Чернівецької області.

Залишити у власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 1/2 ідеальну частку житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Банилів, по вул. Українська, 12а, Вижницького району Чернівецької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с. Банилів, вул. Українська, 13, Вижницького району Чернівецької області витрати по сплаті судового збору у сумі 705,95 грн. (сімсот пять гривень 95 коп.).

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, про поділ майна подружжя відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, про стягнення 1/2 вартості майна, придбаного під час шлюбу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Пилип'юк