Справа №718/44/16-ц
Провадження №2/718/19/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретарів Івасюк Н.М., Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Кіцманського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача, третя особа: приватний нотаріус Кіцманського нотаріального округу ОСОБА_3М, про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вона постійно і по даний час проживає у власному будинку №6 по вул. І.Франка с. Шипинці Кіцманського району Чернівецької області. У листопада 2008 року ОСОБА_2 запропонував їй свої послуги щодо забезпечення доглядом, харчуванням, утриманням її житлового будинку та присадибної земельної ділянки в належному стані, взамін попросивши переоформити на нього належний їй на праві власності житловий будинок. Враховуючи такі пропозиції ОСОБА_2 вона погодилася і у листопаді 2008 року у нотаріуса ОСОБА_3 в м. Кіцмань уклала договір, тексту якого не читала, копію договору не отримувала, вважаючи, що в укладеному договорі передбачені всі права та обовязки про які вона з ОСОБА_2 домовилась.

Після укладення договору ОСОБА_2 виконував свої обовязки, а починаючи з 2012 року припинив надавати їй будь-яку допомогу, постійно виїжджав за кордон на роботу та безпричинно влаштовував сварки погрожуючи вигнати її з будинку. За таких обставин вона почала готувати документи для подання позову і ій стало відомо, що 17.11.2008 року приватним нотаріусом Кіцманського нотаріального округу був посвідчений договір дарування. Зазначає, що укладаючи даний договір дарування вона помилялася стосовно обставин, які мають істотне значення, оскільки вважала цей правочин договором довічного утримання, та вважала що розпорядження житловим будинком перейшло б до ОСОБА_2 лише після її смерті.

Крім того вказує, що фактична передача житлового будинку не відбулася, оскільки після укладення договору вона продовжує самостійно сплачувати платежі за електроенергію, природній газ та телекомунікаційні послуги, а тому просила позов задовольнити.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили визнати недійсним договір дарування, оскільки позивачка при його укладенні вважала, що це договір довічного утримання, однак в силу свого віку не розуміла що це таке. Крім того вказують, що при укладенні договору не малося на меті безоплатно передати будинок у власність.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказали, що доводи позивачки є вигаданими, не відповідають фактичним обставинами, а позовні вимоги є необгрунтовамими та безпідставними. Крім того зазначили, що в 2008 році позивачка сама звернулася з пропозицією укладення договору дарування розуміючи наслідки його укладення. Крім того при укладенні вказаного договору її не однократно, зокрема нотаріусом, було звернуто увагу і пояснено її права і наслідки підписання договору, а тому вона явно знала що укладає договір дарування. Також вказали, що з моменту укладення договору дарування та оформлення права власності на житловий будинок, відповідачем було здійснено чимало дій щодо покращення домоволодіння, зокрема розібрано стайню та зроблено на її місці сарай, поміняно стару будівлю туалету на нову, зроблено ремонт в середині будинку та ззовні, замінено старий паркан на новий, вимурувано нову літню кухню та інше. Щодо тверджень позивачки про сплату нею комунальних платежів, зазначає, що вони також є спірними, оскільки він систематично надавав їй кошти на їх сплату. Крім того позивачка сама вмовила його не переоформлювати особові рахунки в організаціях вказуючи, що вона має статус «дитини війни», в звязку з чим комунальні послуги для них коштуватимуть набагато дешевше.

Третя особа в судове засіданні не зявилася, однак подала до суду заперечення на позовну заяву в якому вказала, що при посвідченні вказаного договору нею було розяснено сторонам зміст прав і обовязків за цим договором, правові наслідки укладеного правочину щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, щодо недійсності правочину, щодо правових наслідків вчинення правочину під впливом помилки, обману, насильства чи тяжкої обставини. Підписуючи вказаний договір дарування сторони були в повній мірі ознайомлені з його правовими наслідками, а тому його підписання є вільним волевиявленням.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що дійсно зі слів ОСОБА_1 знала про існування договору дарування, крім того застерігала її від укладення даного договору. Щодо неприязних відносин між сторонами зазначила, що поки ОСОБА_2 не одружився його відносини із ОСОБА_1 були добрими. Однак після одруження ОСОБА_2, від ОСОБА_1 їй стало відомо про постійні скандали між сторонами.

Свідки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в судовому засіданні надали аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що являючись сусідкою ОСОБА_1 вона часто приходила до неї в гості, однак розмови про те, що ОСОБА_1 подарувала будинок не було. Також вказала, що бачила як до господарства ОСОБА_1 привозили будівельні матеріали, однак хто був їх замовником не знає.

Свідок ОСОБА_8, яка являється матірю ОСОБА_2, суду показала, що ОСОБА_1 в 2008 році, коли ОСОБА_2 повернувся із-за кордону, прийшла до них додому та сказала що хоче взяти їх сина за свого та зробити йому дарчу на будинок. Крім того вказала, що після укладення договору дарування вона разом із своїм чоловіком та сином, ОСОБА_2, зробили чимало для облаштування домоволодіння куди перейшов її син.

Аналогічні покази надала суду і ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що під час проживання відповідача у ОСОБА_1 він допомогав йому працювати біля будинку, виконував ремонтні роботи. Крім того вказав, що за матеріал, куплений для проведення ремонтних робіт, та роботу платив ОСОБА_2. Щодо відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначив, що вони були добрими, ОСОБА_2 називав ОСОБА_1 мамою.

Свідки, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, надали суду аналогічні покази.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено договір дарування будинку посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3. Згідно умов договору ОСОБА_1 безоплатно передає у власність ОСОБА_2 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами що знаходиться в с. Шипинці, вул. І.Франка, 6, Кіцманського району Чернівецької області.

Згідно п. 8 Договору дарування, сторони у присутності нотаріуса стверджують одна одній, що: вони не визнані недієздатними чи обмежено недієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

П. 9 Договору дарування встановлено, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним та відповідає їх внутрішній волі, а також те, що обумовлені ним не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Сторони свідчать, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин.

Згідно п. 11 Договору дарування, дарувальниця (ОСОБА_1В.) стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняттям обдаровуваним документів, що посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору або символів (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»відповідно достатей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог п. 3, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів про те, що сторони мали на меті укласти договір довічного утримання. Зокрема, позивачка не надала доказів, які б підтверджували той факт, що укладаючи договір дарування сторони діяли узгоджено та умисно з метою приховати договір довічного утримання, який вони насправді вчинили. Також позивачкою не доведено, що, укладаючи договір дарування вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення.

Крім того, відповідно до змісту договору дарування сторони попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, повністю розуміючи значення своїх дій, без будь-якого до того примушування, як фізичного так і морального, насильства чи погроз. Наведене підтверджує, що правочин відповідає намірам сторін і не носить характеру фіктивного удаваного, не є зловмисним, а також будь-які обставини помилки, обману, насильства, тяжких обставин для вчинення цього правочину відсутні.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін, наданих в судовому засіданні, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що волевиявлення позивача було вільним та направлене на укладення саме договору дарування, відповідало її внутрішній волі, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 229 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 58-61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Кіцманського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк