Справа №576/2375/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1049/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Гагіна М. В.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Глухівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 (відбулася зміна назви на Глухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області, далі ДВС) ОСОБА_3 просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця ДВС під час проведення 17.11.2015 року виконавчих дій у рамках виконавчого провадження № 47863875 щодо складання акту опису та арешту майна від 17.11.2015 року та скасувати вказаний акт, а також просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця ДВС, яка полягає у відмові оглядати та долучати надані боржником договори, які підтверджували належність вказаного в акті опису та арешту майна від 17.11.2015 року третім особам.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 року з нього на користь колишньої дружини ОСОБА_6 стягнуто 184 550,00 грн. грошової компенсації при поділі спільного майна подружжя. На виконання даного рішення ДВС було відкрите виконавче провадження № 47863875, в рамках якого 17.11.2015 року державним виконавцем ДВС в магазині «Автомир», що розташований по вул. Ціолковського, 6 в м. Глухові, де ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність, було проведено опис та арешт майна, яке не належить особисто скаржнику, а було передане йому як фізичній особі-підприємцю під реалізацію від іншої фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 відповідно до договору поставки від 02.06.2015 року та не належить позивачу як фізичній особі, а лише знаходиться у нього як у субєкта підприємницької діяльності для подальшої реалізації. Про вказані обставини скаржник повідомив державного виконавця, однак останній не врахував даного факту, відмовився приймати надані йому документи та, не переконавшись хто є власником майна, здійснив його опис та арешт, чим порушив його права. Крім того, всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не повідомив ОСОБА_3 про намір провести опис та арешт майна за місцем здійснення ним підприємницької діяльності, а сам акт опису та арешту майна не відповідає положенням п. 4.2.1 «Інструкції з організації примусового виконання рішень», оскільки в ньому не вказані індивідуальні ознаки описаного майна та відсутня його оцінка. Також у наданій ОСОБА_3 копії акту у полі про попередження ОСОБА_8 про відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, яке було йому передане на зберігання, відсутній його особистий підпис.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29.04.2016 року в звязку із необґрунтованістю вимог ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні скарги на дії та бездіяльність державного виконавця відділу ДВС Глухівського міськрайонного управління юстиції.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та задовольнити скаргу у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що під час проведення опису та арешту майна 17.11.2015 року державного виконавця було повідомлено , що таке майно не належить на праві приватної власності ОСОБА_3 з документальним підтвердженням цього факту, про те державний виконавець не врахував таких обставин.

Зазначає, що ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11.12.2015 року було скасовано ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2015 року щодо надання дозволу на проникнення до приміщень магазину «Автомир», а в подальшому ухвалою цього ж місцевого суду від 25.12.2015 року, яка набрала законної сили, подання державного виконавця про вказане проникнення залишено без розгляду, тому проникнення державного виконавця до приміщення магазину «Автомир» та подальше проведення опису та арешту майна є завідома незаконним.

Також, судом в оскаржуваному рішенні вказано, що скаржником ставляться питання про захист прав іншої особи, яка не є стороною виконавчого провадження і ці вимоги мають розглядатись в порядку позовного провадження, проте ОСОБА_3 в скарзі заявлялись лише вимоги щодо визнання дій державного виконавця протиправними та скасування акту опису та арешту майна, а будь-яких інших вимог у скарзі не наведено.

Окрім того, рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа ДВС встановлено, що описане відповідно до акту опису та арешту майна від 17.11.2015 року було передано позивачу як фізичній особі-підприємцю від іншої фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, який і є власником описаного та арештованого майна та виключено це майно із вказаного акту.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити. Останній пояснив, що на цей час виконавче провадження закрито, описане майно повернуто скаржнику, але у пошкодженому стані.

Від начальника Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області надійшов лист про розгляд апеляційної скарги без участю державного виконавця.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця були проведені відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» без будь-яких порушень, а у своїй скарзі ОСОБА_3 фактично ставить питання про захист інтересів іншої особи, яка не є стороною виконавчого провадження, а тому така особа відповідно до ст. 60 вказаного Закону, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не божникові, має звернуть в суд з адміністративним позовом про захист її прав. Крім того, в судовому засіданні державний виконавець категорично заперечив той факт, що скаржник взагалі надавав йому для ознайомлення вищевказані договори поставки, а іншого ОСОБА_3 суду не довів.

Проте з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2015 року, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, видано виконавчий лист № 2/576/9/15, за яким постановою старшого державного виконавця ДВС від 15.06.2015 року відкрито виконавче провадження № 47863875 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації в розмірі 184550,00 грн. (а.с.103, 105).

17.11.2015 року під час виконавчих дій державний виконавець провів опис та арешт майна, яке знаходилось в магазині «Автомир», що розташований по вул. Ціолковського, 6 в м. Глухові, де ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність, після отримання дозволу на проникнення до приміщення цього магазину, про що складено відповідний акт опису й арешту майна. Описано і накладено арешт та таке майно: скутер «Hanter NM5QT-F2» зеленого кольору, номер рами LYXTABPF210000132; скутер «Soul» синього кольору, номер рами 2BBO33QBB705088; скутер «BARAKUDA» зеленого кольору, номер рами LBB033048B828049; скутер «Soul» червоно-чорного кольору номер рами L2BB06209BB078; скутер «Soul» бірюзового кольору номер рами L2BB03308BB705071; скутер «Jieda Espero QT» темновишневого кольору; пуско-зарядний пристрій ТОР-400, серійний номер 16928; мотоцикл «Mustang» МТ 250-3, чорного кольору; зварювальний пристрій змінного струму ТОР -250, серійний номер 16985; зварювальний пристрій ОТ -4315 МІЄ150; генератор синього кольору «AVR Tehnology SG 3000»; мотоблок «Defiant» серійний номер 080А00370; пневматичний компресор «Jonway» червоного кольору модель FL 2021; акумулятор «Starta» 50A420ah; акумулятор «SRT» 60A510ah; акумулятор «Impulse» 530A62ah; акумулятор «SRT» 640ah», акумулятор «Барс» 6V 215Ah», коробку передач до автомобіля «Нива-Шевроле»; коробку передач до автомобіля «ВАЗ 2101-07», пятиступінчату. Даний арешт був накладений в інтересах стягувача ОСОБА_6 (а.с. 106-107).

Зі змісту складаного держвиконавцем акту опису й арешту майна вбачається, що на описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користування, а саме, заборона користування. Описане майно прийняте на відповідальне зберігання ОСОБА_8, якого під підпис попереджено про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

У акті скаржником внесені зауваження щодо належності описаного у акті майна не скаржнику, а іншій особі, яка передала свій товар на реалізацію. Представником стягувача внесені зауваження про те, що на пропозиції держвиконавця боржник не надав документів, які б підтвердили належність майна 3-м особам.

Акт підписано держвиконавцем, представником стягувача, боржником та понятими.

Згідно з ст.ст. 11, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час відкриття або здійснення виконавчого провадження має право накласти арешт на майно боржника.

Відповідно до положень глави 4 цього Закону, яка регламентує загальний порядок звернення стягнення на майно боржника, при примусовому виконанні рішень суду чи рішень інших органів, стягнення може бути звернене тільки на майно, що належить саме боржникові.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15.02.2016 року, яке набрало законної сили 12.05.2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа ДВС, було виключено майно вказане в акті опису та арешту майна від 17.11.2015 року, який є предметом оскарження у даній справі.

Вказаним рішенням було встановлено, що майно, яке було описане відповідно до акту опису та арешту майна від 17.11.2015 року, було передано ОСОБА_3 як фізичній особі-підприємцю під реалізацію від іншої особи-підприємця ОСОБА_7, який і є власником описаного та арештованого майна. Крім того, судом встановлено, що примусове проникнення до магазину «Автомир» 17.11.2015 року державний виконавець здійснив на підставі ухвали Глухівського міськрайонного суду від 02.11.2015 року, яка ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11.12.2015 року була скасована, а питання щодо розгляду клопотання державного виконавця про примусове проникнення до магазину боржника було передане на новий розгляд до місцевого суду. В подальшому, ухвалою Глухівського міськрайонного суду від 25.12.2015 року, яка набрала законної сили, дане подання державного виконавця було залишено без розгляду.

Таким чином, під час примусового виконання судових рішень державнавець уповноважений вживати виконавчі дії, спрямовані на виконання судового рішення, в т.ч. і примусове проникнення в приміщення, проведення огляду і складання акту опису та арешту майна, яке належить боржнику.

Оскільки проникнення в приміщення магазину «Автомир», де знаходився товар, який було описано в оскарженому акті і накладено арешт, відбулось на підставі ухвали суду за результатами розгляду його подання, діючого на час проведення виконавчих дій, суд першої інстанції правильно зробив висновок про відсутність з боку державного виконавця неправомірних дій.

Але як приведено вище, опису і накладення арешту підлягає майно, яке належить боржнику, тому при складання такого акту державний виконавець зобовязаний достовірно встановити належність майна, яке підлягає опису та арешту, саме боржникові, чого не було зроблено. В наступному факт про неналежність описаного майна скаржнику було доведено в судовому порядку і виключено з акту опису та арешту майна.

Колегія суддів відмічає, що накладні на товар, які знаходяться в матеріалах справи, доводять про передачу вказаного в цій накладній товару скаржнику під реалізацію, а тому є належними та допустимими доказами, які свідчать про те, що описаний товар не належить скаржнику і тому не підлягав опису та арешту.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що під час складання акту держвиконавець проігнорував заперечення скаржника, викладені у акті, і встановив заборону на використання описаного товару, чим порушив останнього право здійснювати підприємницьку діяльність щодо продажу товару, переданого скаржнику під реалізацію.

Висновки суду щодо відсутності під час проведення опису та арешту майна документів, які б свідчили про належність товару, не були представлені скаржником, зроблені передчасно, оскільки ґрунтуються тільки на поясненнях заінтересованих осіб, як самого держвиконавця, так і представника стягувача, при тому, що фактично такі виконавчі дії здійснюються за участь незаінтересованих осіб понятих, але з їх боку заперечень до акту не внесено.

Тільки у разі допиту сторін, третіх осіб та їх представників, відповідно до ст. 62 ЦПК України, в якості свідків, такі пояснення є належними та допустимими доказами у справі.

Колегія суддів погоджується, що документи, які свідчать про належність товару, є належними та допустимими доказами, від оцінки яких залежить виконання наступних виконавчих дій, тому дії держвиконавця з приводу проведення описку складання акту про опис майна, яке не належало стягувану та накладення на нього арешту, а також відмова оглянути документи про належність майна, представлені скаржником під час проведення опису є неправомірними через їх вчинення в порушення п.1 ст. 52, ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Як визначено вказаними нормами матеріального закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем шляхом: проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Таким чином, опису і арешту підлягає майно боржника, право якого про доведеність належності цього майна третіми особам не обмежено цим Законом.

Інші посилання скаржника на не відповідність акту п. 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, не приймаються до уваги, оскільки в акті міститься назва кожного внесеного предмета і його відмінні ознаки (колір, номер рами, номер моделі тощо).

Твердження ОСОБА_9 про відсутність підпису ОСОБА_8 у графі акту про попередження про відповідальність за зберігання майна спростовується копією акту опису та арешту майна від 17.11.2015 року, який міститься у справі, де такий підпис наявний.

Крім того, як підтверджено в апеляційному суді, рішення апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 року, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 була стягнута грошова компенсація вартості майна у розмірі 184550,00 грн. було скасовано постановою Верховного Суду України від 30.03.2016 року, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2015 року залишено без змін, у звязку з чим ОСОБА_6 не є стягувачем у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст.ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, через закінчення виконавчого провадження, колегія вважає достатнім визнати тільки неправомірними дії держвиконавця з приводу складання акту про опис майна, неналежного боржнику та накладення на нього арешту, а також відмови оглянути документи про належність цього майна третім особам, оскільки скасування арешту належить до повноваження державного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягаю частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 275,60 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2016 року скасувати.

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_5 в частині відмови оглянути документи про прийняття ОСОБА_3 товару під реалізацію і складанні акту опису та арешту майна від 17 листопада 2015 року під час вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 47863875, відкритого за виконавчим листом по цивільній справі № 576/1880/14-ц з приводу примусового виконання рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2015 року

Стягнути з Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області на користь ОСОБА_3 275грн.60 коп. у відшкодування судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: