Справа № 779/302/16-ц
Провадження № 22-ц/779/724/2016
Головуючий у 1 інстанції Шеремета Г.І.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої: Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Апеляційного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої приниженням честі, гідності, ділової репутації, за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року представник Фермерського господарства «Бурка В.В.» звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у лютому 2013 року Фермерське господарство «Бурка В.В.» звернулось до Сокальського районного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сокальського районного суду Львівської області від 08.12.2005 року.

Ухвалою Сокальського районного суду від 18.04.2013 року заяву представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сокальського районного суду Львівської області від 08.12.2005 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.06.2013 року апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» залишено без задоволення, а ухвалу Сокальського районного суду від 18.04.2013 року - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2014 року касаційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» задоволено. Ухвалу Сокальського районного суду від 18.04.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26.06.2013 року за заявою представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сокальського районного суду Львівської області від 08.12.2005 року скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Посилаючись на вказані обставини, Бурка В.В. вважає, що ухвала Апеляційного суду Львівської області від 26.06.2013 року є завідомо неправосудною і такою, що порушує норми Конституції України. Позивач зазначив, що у зв»язку з порушенням органом влади - Апеляційним судом Львівської області прав гарантованих Конституцією України шляхом постановлення судом завідомо неправосудної ухвали від 26.06.2013 року по справі № 454/567/13-к, в результаті чого, у колегії суддів був намір позбавити його доступу до правосуддя та грубо порушено конституційні права, він просив стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України в користь Фермерського господарства «Бурка В.В.» 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті протиправних дій апеляційного суду Львівської області, що спричинили приниження честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 21 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Апеляційного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої приниженням честі, гідності, ділової репутації.

На дану ухвалу суду представник Фермерського господарства «Бурка В.В.» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального, процесуального права та неповне з'ясування обставин справи.

Зокрема, на думку апелянта, судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано ту обставину, що юрисдикція судів не поширюється на правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої постановленням завідомо неправосудної ухвали Апеляційним судом Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності і ділової репутації заявника.

Представник апелянта вважає, що висновки суду, наведені в оскаржуваній ухвалі, суперечать вимогам ст.56 Конституції України, ст.1176 ЦК України та вимогам ЦПК України.

У апеляційній скарзі Бурка В.В. просив скасувати ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2015 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.02.2016 року підсудність справи за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Апеляційного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої приниженням честі, гідності, ділової репутації, за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Бурка В.В.» на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2015 року визначено Апеляційному суду Івано-Франківської області (а.с.28).

У судове засідання апеляційного суду сторони не з»явилися.

Вислухавши доповідача,перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних причин.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Апеляційного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої приниженням честі, гідності, ділової репутації, суд першої інстанції виходив з того, що вказана позовна заява не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звертає свої вимоги до суддів, у зв'язку з їх професійною діяльністю, де існує окремий порядок оскарження ухвал і рішень суду, передбачений ЦПК України та існує інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Переглядаючи справу, колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що представник позивача Фермерського господарства «Бурка В.В.» звернувся до суду із позовом до Апеляційного суду Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої приниженням честі, гідності, ділової репутації

При цьому, як на підставу своїх вимог, представник Бурка В.В. посилається на ту обставину, що відповідач - Апеляційний суд Львівської області, переглядаючи справу за нововиявленими обставинами неправомірно залишив ухвалу суду першої інстанції без змін, чим спричинив йому моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідачів в розмірі 1 000 000 грн.

Бурка В.В. зокрема вказав, що 16.01.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.9-10).

Таким чином, зміст позовних вимог позивача Бурки В.В. зводиться до того, що їх предметом є виключно процесуальні дії суду при здійсненні правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте в даному випадку, між позивачем та судом (відповідачем) такі правовідносини не виникають, тому така справа не може бути підсудна судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до ст.125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Тому розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено. Аналогічного висновку дійшов ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі №6-28768св15 від 25.11.2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження у справі. Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В.В.» відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Пнівчук О.В.