АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/957/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Спірідонової Т.В.,

суддів: Купельського А.В., Фанди В.П.,

секретар - Лапко Ю.В.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

встановила :

В вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом та просив в рахунок виконання за договором про надання споживчого кредиту основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 349641грн.66коп., з яких: тіло кредиту- 320383грн.99коп., відсотки - 29257грн.67коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру №15, загальною площею 49,9кв.м, житлова площа- 28,9кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності, шляхом визнання права власності на нього за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; визнати за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру №15, загальною площею 49,9кв.м, житлова площа- 28,9кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 20 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2203/0308/55-002, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 18000 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом на строк з 20 березня 2008р. по 20 березня 2018 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши відповідачці кредит в розмірі та строки, передбачені договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 відповідно до договору іпотеки №2203/0308/55-002-Z-1 від 20 березня 2008 року передала у іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги ________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Заворотна О.Л. Категорія: 19,27

Доповідач: Спірідонова Т.В.

за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив первісного кредитора у зобов'язаннях. Відповідач зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 28 липня 2015 року заборгованість становить 349641грн.66коп. Оскільки заборгованість по кредиту перевищує вартість предмету іпотеки позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателя.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що виходячи з положень статті 16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Тому, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю, оскільки такий спосіб захисту передбачений умовами договору.

Апелянт - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» повідомлений належним чином про час і місце слухання справи, представник у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася.

Представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_1, заперечуючи проти апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що застереження у договорі іпотеки, укладеному 20.03.2008 року між сторонами, про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки стосується лише позасудового врегулювання і лише шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 20 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2203/0308/55-002, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 18000 доларів США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом на строк по 20 березня 2018 року.

Банк свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі та строки, передбачені договором.

Згідно з договором про внесення змін та доповнень №1 від 09 червня 2009 року до кредитного договору №2203/0308/55-002 від 20 березня 2008 року сторони погодили, що Банк надає кредит позичальнику на строк до 20 березня 2024 року, а також встановили, що

починаючи з 10 грудня 2009 року позичальник здійснює погашення кредиту шляхом внесення фіксованих платежів в розмірі 204,09 доларів США до 10-го числа кожного місяця.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №2203/0308/55-002 від 20 березня 2008 року, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №2203/0308/55-002-Z-1 від 20 березня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру №15, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги до боржників щодо повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

28 серпня 2015 року ПАТ «Дельта-Банк» направив відповідачу ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №2203/0308/55-002 від 20 березня 2008р. та сплату простроченої заборгованості.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість, яка становить 15847,94 доларів США, що еквівалентно 349641грн.66коп., а саме: тіло кредиту - 14521,80 доларів США, що еквівалентно 320383грн.99коп. , відсотки- 1326,14 доларів США, що еквівалентно 29257грн.67коп. .

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Вказана правова позиція передбачена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року №6-1851цс15.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктами 11, 12 іпотечного договору №2203/0308/55-002-Z-1 від 20 березня 2008 року передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, забезпеченого іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Пунктом 12.3.1 договору іпотеки №2203/0308/55-002-Z-1 від 20 березня 2008 року встановлено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення його вимог шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, оскільки такий спосіб є позасудовим способом врегулювання такого питання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ Т.В.Спірідонова

Судді: /підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ В.П.Фанда

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.В. Спірідонова