АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3922/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1829/К/16 ОСОБА_1
Категорія 59 (І) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар ЯМ., Зубакової В.П.,

при секретарі: Чубіній А.В.,

за участі: представника Нікопольської міської ради Дніпропетровської області - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго», про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за позовом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго», про зняття арешту з майна на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на те, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивачем подано позов відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що майно, на яке накладено арешт, належить позивачеві, не боржникові і право власності на це майно закріплене, гарантоване та захищене нормами цивільного законодавства.

Також вказано, що позов не містить вимог про оскарження дій або рішень державного виконавця.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Із позовної заяви Нікопольської міської ради вбачається, що вона вмотивована саме нормами Цивільного процесуального кодексу України та в ній ставиться питання про зняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.10.2015 року ВП №40315464.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Нікопольської міської ради Дніпропетровської області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Нікопольське комунальне підприємство «Нікопольтеплоенерго», про зняття арешту з майна виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108-114 ЦПК).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до роз'яснень, викладених в п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ікримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Суди мають виходити з того, що критеріями справ цивільної юрисдикції від інших є, по перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Із матеріалів справи вбачається що сторонами у спорі є орган місцевого самоврядування, юридична особа субєкт владних повноважень та юридична особа комунальне підприємство.

Із суті позовних вимог слідує, що позивач фактично не погоджується з діями та рішенням державного виконавця по накладенню арешту на належне йому майно, оспорюючи їх правомірність.

Частиною 1 статті 181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Інший порядок судового оскарження, у тому числі коло учасників цього оскарження, визначено розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України і статтею 1212 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у цій категорії справ.

Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року № 6 2187 цс 15 і від 16 березня 2016 року № 6 30 цс 16, і в силу ст. 3607 ЦПК України має обовязковий характер для судів нижчестоящих інстанцій.

Крім того слід зауважити, що відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує саме постанову державного виконавця від 19.10.2015 року про накладення арешту на майно боржника НКП «Нікопольтеплоенерго», яка була винесена на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 44/5005/8039/2012 від 16.11.2012 року. Порядок, підстави та строки оскарження такої постанови встановлені саме ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України, яка є спеціальною по відношенню до інших норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства спростовуються вище наведеними нормами закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов не містить вимог про оскарження дій або рішень державного виконавця спростовуються самим текстом позовної заяви, із якої слідує, що позивачем оскаржено саме постанову державного виконавця від 19.10.2015 року про накладення арешту на майно боржника НКП «Нікопольтеплоенерго», яка була винесена на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 44/5005/8039/2012 від 16.11.2012 року.

На підставі вище наведено, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у даній справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Нікопольської міської ради Дніпропетровської області відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: