АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Сіромашенко Н.В.
№22-ц/796/5575/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1.

В мотивування вимог посилався на те, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 6 грудня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1639.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що сторони по справі по сьогоднішній день ведуть спільне господарство, підтримують спільні сімейні відносини, разом виховують сина ОСОБА_4, а також вчиняють ряд інших дій з метою підтримання сімейних стосунків, і лише інколи виникають непорозуміння з приводу окремих спільних господарських питань, однак які згодом вирішуються та не є обставинами, що заважають або ж істотно перешкоджають сімейним правовідносинам, більш того не дають підстави для розірвання шлюбу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, який не бажає проживати з відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 6 грудня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1639, від якого мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_3 стверджував, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачем.

Апеляційним судом перевірено доводи, які суд першої інстанції визнав встановленими і колегія суддів вважає, що всі ці доводи мають місце.

Оскільки, судом першої інстанції встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин виявилося неможливим, суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24,56 СК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що життя між чоловіком та дружиною погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та життя. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Сторони втратили почуття любові і їх сім'я існує лише формально.

Твердження апелянта про те, що суд не вжив заходів щодо примирення сторін, є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

Відповідно до п. 10 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді