Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №330/2262/13 Головуючий у 1 інстанції Куценко О.О.
Провадження № 22-ц/778/2808/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Полякова О.З.

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «БПФ» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом приватного підприємства «БПФ» до ОСОБА_3, ЗАТ «Союз-В» про визнання договору про уступку права вимоги недійсним, визнання добросовісним набувачем та власником будівельних матеріалів та стягнення орендної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2003 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив на підставі договору уступки права вимоги від 01 вересня 2003 року, укладеного між ним та ЗАТ «Союз-В», стягнути з відповідачів 67 780 грн. вартості безпідставно набутого майна.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2003 року позов ОСОБА_3 до ЗАТ «Брянківське управління шахтобудмеханізації» задоволено в повному обсязі. У задоволенні позовних вимог до пансіонату «Шахтобудівник», ВАТ «трест «Луганськшахтопроходка» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2004 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2003 року у цій справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 жовтня 2005 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2004 року, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2006 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2003 року у цій справі змінено.

Ухвалою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 лютого 2007 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2003 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2006 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Спільне підприємство «БПФ» подало зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні майном.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2010 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ЗАТ «Брянківське управління шахтобудмеханізації» та СП «БПФ» в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 вартість безпідставно набутого майна у сумі 36 879 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов задоволено в повному обсязі. Визнано фундамент котеджу другої черги самочинним будівництвом та зобовязано ОСОБА_3 знести його та привести земельну ділянку у первісний стан.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, щодо вирішення зустрічного позову скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд в іншій частині судові рішення залишені без змін.

У листопаді 2012 року ПП «БПФ» - правонаступник СП «БПФ» подав уточнену позовну заяву в якій просив визнати його добросовісним набувачем на будівельні матеріали.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2012 року позов СП «БПФ», правонаступником якого є ПП «БПФ» задоволено. Визнано ПП «БПФ» добросовісним набувачем на будівельні матеріали (незакінченим будівництво котеджів), визначені відповідно до повідомлення державного підприємства»Луганська обласна служба Української державної інвестиційної експертизи» від 15 липня2006 року за №06-№129, розташовані на території пансіонату «Шахтобудівельник» за адресою: Запорізька область Якимівський район смт. Кирилівка.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 лютого 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року касаційну скаргу ПП «БПФ» задоволено частково, рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2012 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 лютого 2013 року скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд.

18 вересня 2013 року ПП «БПФ» подано уточнений (зустрічний) позов відповідно до якого просили суд визнати договір про уступки права вимоги укладений 01 вересня 2003 року між ЗАТ «Союз-В» та ОСОБА_3 недійсним, визнати приватне підприємство «БПФ» добросовісним набувачем та власником на будівельні матеріали (незакінченим будівництво котеджів), визначені відповідно до повідомлення державного підприємства» Луганська обласна служба Української державної інвестиційної експертизи» від 15 липня 2006 року за №06-№129, розташовані на території пансіонату «Шахтобудівельник» за адресою: Запорізька область Якимівський район смт. Кирилівка.

Стягнути з ЗАТ «Союз-В» та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПП «БПФ» орендну плату за земельну ділянку площею 0,2 га на території «Шахтобудівельник» у розмірі 45224,53 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області віл 21 квітня 2016 року в задоволенні позову ПП «БПФ» до ОСОБА_3, ЗАТ «Союз-В» про визнання договору про уступку права вимоги недійсним, визнання добросовісним набувачем та власником будівельних матеріалів та стягнення орендної плати відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПП «БПФ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів, що є власником всього майна, яке розташоване на території земельної ділянки пансіонату «Шахтобудівельник», а також, що це його право власності оспорюється відповідачем. Крім цього, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про визнання договору про уступку права вимоги, укладеного 01.09.2003р. між ЗАТ «Союз-В» та ОСОБА_3 Також є безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів суми орендної плати, яку сплачує позивач за договором оренди земельної ділянки під розміщення бази відпочинку «Шахтобудівельник» загальною площею 3,5927 га, укладеного між ним та Кирилівською селищною радою 15.07.2005 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").

Судом встановлено, що 22.04.1996р. між пансіонатом «Шахтобудівельник», Луганським шахтопрохідним управлінням №4 ВАТ «Трест Луганськшахтопроходка» і ЗАТ «Союз-В» було укладено договір про сумісну діяльність з метою спільної господарської діяльності: будівництва котеджів на території бази відпочинку «Шахтобудівельник» в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області.

01.09.2003р. між ЗАТ «Союз-В» та ОСОБА_3 було укладено договір про уступку права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняв на себе право вимоги від пансіонату «Шахтобудівельник», ЗАТ «Брянківське управління шахтомеханізація» та ЗАТ «Луганськшахтопроходка» і від третіх осіб, які безпідставно придбали майно (незакінчене будівництво двох котеджів на території бази відпочинку «Шахтобудівельник» в смт. Кирилівка Якимівського району, відповідно до договору про сумісну діяльність від 22.04.1996р.

Позивач просив визнати зазначений договір про уступку права вимоги недійсним. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позивач звернувся з вимогою про визнання договору недійсним у вересні 2013р., шляхом подачі уточненого зустрічного позову. Суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні зазначеної вимоги через пропуск строку позовної давності. Посилання апелянта на те, що він дізнався про зазначений договір у 2007 році, коли вступив у зазначену справу в якості сторони і подача позову перериває строк давності, колегією суддів відхиляються, оскільки саме з вимогою про визнання недійсним договору уступки права вимоги позивач звернувся лише у вересні 2013р., хоча дізнався про нього у 2007 році. Таким чином, строк позовної давності до зазначеної вимоги сплинув.

Щодо вимоги про визнання позивача ПП «БПФ» добросовісним набувачем та власником на будівельні матеріали встановлено наступне.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.07.2003 р. було затверджено мирову угоду між ЗАТ «Брянківське управління шахтомеханізації» та ВАТ «Трест «Луганськшахтопроходка», відповідно до якої право власності на пансіонат перейшло до ЗАТ «Брянківське управління шахтомеханізації».

14.11.2003р. за договором купівлі-продажу СП «БПФ» (правонаступник ПП «БПФ») придбало у ЗАТ «Брянківське управління шахтомеханізації» майновий комплекс «Шахтобудівельник».

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК).

Згідно до ст. 330 ЦК, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (стаття 388 ЦК). Набувач визнається недобросовісним, коли він знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 25 вищевказаної постанови від 7 лютого 2014 року N 5, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Позивач не довів суду, що спірні будівельні матеріали були предметом продажу за договором купівлі-продажу від 14.11.2003р. і, що позивач набув на них право власності (добросовісний набувач), яке не визнається відповідачами і оспорюється, та змушує позивача захищати своє право власності, а тому суд, відмовляючи у задоволенні зазначених вимог, дійшов правомірного висновку про відсутність спору і належність вибраного способу захисту.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів орендної плати встановлено наступне.

Як зазначено позивачем, 15.07.2005р. між Кирилівською селищною радою та СП «БПФ» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого СП «БПФ» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку під розміщення бази відпочинку «Шахтобудівельник» загальною площею 3,5927 га. На земельній ділянці, як зазначає позивач площею 0,2 га, знаходяться спірні будівельні матеріали (незавершені будівництвом котеджі), які рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 23.12.2009р. визнані такими, що належать ЗАТ «Союз-В». Зазначеною земельною ділянкою позивач немає можливості користуватися, однак сплачує за неї орендну плату, а тому фактично просить перекласти її на відповідачів.

Заявляючи та обґрунтовуючи зазначені вимоги, позивач сам собі протирічить з приводу власності на спірні будівельні матеріали, вказуючи при цьому, що він є їх власником і добросовісним набувачем, що зайвий раз свідчить про неналежність вибраного способу захисту позивачем з цього приводу.

Щодо стягнення орендної плати з відповідачів, то ці вимоги позивача є безпідставними. Так, орендна плата за земельну ділянку стягується за договором оренди. Між позивачем та відповідачами договір оренди не укладався, а тому стягнення орендної плати з відповідачів не ґрунтується на нормах закону. Інші підстави і способу стягнення плати з відповідачів за знаходження спірних будівельних матеріалів на орендованій земельній ділянці позивачем не заявлені.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, який при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна судового рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «БПФ» - відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області віл 21 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: