Справа № 462/8064/15 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/3186/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Бермеса І.В.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, не чинити їй перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити їх з вказаного будинку без надання іншого приміщення - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене на основі неповного та всебічного з'ясування обставин по справі. Зазначає, що вона з дочкою є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 і не давала письмової згоди на вселення та реєстрацію відповідачів, а дочка не мала права їх засиляти. Вважає, що на вселення відповідача потрібна згода всіх співвідповідачів. Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року та ухвалити нове, яким виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача (апелянта) та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі та третя особа чинять перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, власниками будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будинок (а.с.6).

Згідно з реєстраційним посвідченням ОСОБА_7, на підставі договору дарування стала власником 1/3 частки спільної сумісної власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.8). Тобто будинок АДРЕСА_1 належить на праві сумісної власності ОСОБА_2.(позивача) та ОСОБА_7 (третьої особи).

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_8 одружилась зі ОСОБА_5, після чого змінила прізвище на ОСОБА_5. (а.с. 41).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 та ОСОБА_5 являються батьками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 41-42). Тобто, ОСОБА_5 (відповідач) та ОСОБА_7 (третя особа) є однією сім'єю та мають двох дітей - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2

В зазначеній будівлі зареєстровані - ОСОБА_2, ОСОБА_7 ОСОБА_10 та ОСОБА_11, ОСОБА_5 (відповідач, чоловік третьої особи) проживає без реєстрації, що підтверджується актом ЛКП «Сигнівка» /а.с. 7/.

Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_2 та відповідачами, виникали конфлікти в січні - березні 2014 року (а.с. 50), травні, жовтні 2015 року (а.с. 51-53).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом...

Згідно зі ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження… Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово…

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово… Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно ч. 2 ст.59 Сімейного кодексу України при розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартири, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку /квартири/, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Згідно з ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_5, як чоловік третьої особи, батько зареєстрованих за вказаною адресою неповнолітніх дітей, член сім'ї співвласника має право на проживання в будинку АДРЕСА_1.

Відсутність письмової згоди з боку іншого співвласника - ОСОБА_2 на вселення, сама по собі не свідчить про те, що особа, яка вселилась, не набула права користування жилим приміщенням.

Також, судом встановлено, що інший співвласник ОСОБА_9 не мав заперечень, оскільки 24.10.2002 року подарував 1/3 частину спірного житла дружині відповідача ОСОБА_12, а тому суд не знаходить підстав, для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем подано акт, складений ЛКП «Сигнівка», про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають у буд. АДРЕСА_1 (а.с. 7), однак, колегія суддів, ставиться критично до такого, оскільки акт, складений у результаті разового обстеження, а відтак не може повною мірою відображати факт постійного проживання ОСОБА_6 за вказаною адресою, а також даний акт складався у відсутності відповідачів.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено того факту, що ОСОБА_6 виїхала на постійне місце проживання до свого сина, за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, колегією суддів та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 отримала повідомлення про судове засідання, що було спрямоване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 38). З тієї ж адреси надійшла заява 06.03.2016 року та про розгляд справи без її участі (а.с. 39,40). Повідомлення ж про судові засідання, відповідачу ОСОБА_6 що було спрямоване за адресою: буд. АДРЕСА_1 повернулися до суду без вручення з зазначенням у довідці пошти - "за закінченням терміну зберігання".(а.с. 20, 37, 101) .

А тому відсутні будь-які докази перебування відповідача ОСОБА_6 за вказаною адресою: АДРЕСА_1, а відтак її постійного проживання за вказаною адресою.

За таких обставин суд прийшов до вірного висновку, що позивачка не надала жодних доказів, як б свідчили про здійснення відповідачами перешкод у володінні, користуванні чи розпорядженні ОСОБА_2 її майном, а факт проживання в зазначеному будинку відповідачів не суперечить вимогам чинного законодавства та жодним чином не порушує її прав.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд повно та всебічно дослідив докази по справі, вірно встановив характер спірних правовідносин та прийняв законне рішення. Тому колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

І.В. Бермес