Справа 206/1669/16-ц
Провадження 2/206/543/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

24 березня року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_4про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачем перебував у шлюбі, який було розірвано 24.09.2015 року на підставі рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зараз проживає разом з відповідачем. Крім їхньої доньки ні позивач, ні відповідач інших спільних дітей не мають. 30 вересня 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення яким стягнув з позивача на користь відповідача аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання їхньої доньки. 08.12.2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області залишив вищезазначене рішення суду без змін. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська та апеляційного суду Дніпропетровської області набрало законної сили, не перебуває на виконанні у Самарському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Належним чином починаючи з вересня 2015 року і до тепер позивач щомісячно сплачує аліменти шляхом перерахування грошової суми у розмірі 3000 гривень на картковий рахунок відповідача. До цього ж він щомісячно починаючи з жовтня 2015 року і до тепер сплачує кошти в розмірі 308 грн. 22 коп. на користь дитячого садочка № 351, який відвідує його донька. Загалом щомісячно він несе офіційні витрати у розмірі 3308грн. 22 коп. 12.12.2015 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3. Зараз він разом з нею виховує свого сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 Також на його утриманні знаходиться мати позивача ОСОБА_7, яка є пенсіонеркою, та отримує пенсію розмір якої складає близько 1250 грн., та якої не вистачає для задоволення всіх її потреб (придбання ліків, оплату комунальних послуг та ін.). 15.02.2016 року він припинив свою підприємницьку діяльність. Будь-якого іншого місця роботи позивач не має. У звязку з цим він більше не має змоги щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень, адже щомісячна сплата саме такого розміру аліментів на даний час для нього дуже завелика. Нещодавно йому стало відомо про те, що відповідач вийняла в оренду квартиру та почала жити окремо від батьків. Вартість цієї орендованої квартири складає приблизно 3000 гривень. Позивач нещодавно звернувся із заявою до органу опіки та піклування про перевірку цільового використання відповідачем аліментів, оскільки кожного разу коли відповідач надає йому дозвіл поспілкуватися з дитиною та забрати її у кіно, його увагу привертає одяг дитини, який на неї або малий за розміром або неохайний (розтягнуті колготки, спідній одяг). І кожного разу позивач казав про це відповідачу та просив її купити новий одяг дитині. Але вона наполягала на тому, що саме позивач повинен купувати дитині одяг раз йому він не подобається. В грудні місяці позивач перерахував на користь відповідача 3000 гривень та купив дитині зимову куртку, яка коштує 3401грн. Крім позивача, дитину ніхто не возить до кінотеатру, у парк, боулінг. Фізичним та духовним розвитком дитини належним чином ніхто не займається. З огляду на це, позивач вважає, що кошти на утримання дитини у розмірі 3000 гривень які він щомісячно перераховує на користь відповідача вона використовує не на потреби дитини, а задовольняє свої особисті життєві потреби. Тобто за ці кошти вона утримує і себе також.

На підставі викладеного позивач просить змінити розмір аліментів з 3000 гривень на 1500 гривень на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стягуються з нього, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року та стягувати з нього, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, 03.11.2010р.н. у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.(а.с.а.с. 2-5).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений, його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що позивач на теперішній час знаходиться на Кіпрі, йому роботу на Кіпрі не пропонували а пропонували його дружині. На даний момент позивач не працевлаштований. Позивач сплачував аліменти в добровільному порядку.

Відповідач ОСОБА_2 запречувала проти позову, пояснила, що в кінці березня 2016 року позивач поїхав на Кіпр з метою працевлаштування та буде там знаходитися до грудня 2016 року.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлена.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є батьком малолітній дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.11.2010р., серія 1-ЖД №248913, актовий запис №1136 (а.с. 9).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2015 року Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2015 року залишено без змін, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позов ОСОБА_4, аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., щомісяця до досягнення повноліття, починаючи з 18.06.2015 року. (а.с. 6-8).

Позивач з вересня 2015 року і до тепер щомісячно сплачує аліменти шляхом перерахування грошової суми у розмірі 3000 гривень на картковий рахунок відповідача, сплачує кошти в розмірі 308 грн. 22 коп. на користь дитячого садочка № 351, який відвідує його донька, купив дитині зимову куртку, яка коштує 3401грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 11-21).

З 12.12.2015 року позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 328268 від 12.12.2015 року, актовий запис 1186 (а.с.24).

15.02.2016 року позивач припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується роздруківкою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 22-23, 35-36).

У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги позивача є повністю необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обовязку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття.

За своїм юридичним змістом положення ст. 192 СК України не носять імперативного припису, а є нормами диспозитивними, тобто дають право, а не обовязок на зменшення розміру стягуваних аліментів.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 192 СК України, таке право на зменшення розміру аліментів, виникає тільки за наявності певних обставин, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, разом з нею виховує її сина ОСОБА_6, на його утриманні також знаходиться його мати ОСОБА_7, 15.02.2016 року позивач припинив підприємницьку діяльність та іншого місця роботи не має.

Суд вважає, що зазначені твердження не є безумовними і не створюють право позивача на зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки жодних підтверджень факту погіршення здоровя чи погіршення матеріального стану , як того вимагає ст. 60 ЦПК України, позивач суду не надав.

Утримання сина третьої особи ОСОБА_6 не можна вважати зміною сімейного стану, оскільки позивач добровільно утримує дану дитину, батьківських прав та обовязків щодо якої не має.

Крім того, позивач в добровільному порядку припинив свою підприємницьку діяльність, що також не можна вважати зміною його матеріального стану.

Перебування на утриманні позивача його матері похилого віку є безпідставними, оскільки, дана обставина не підтверджена належними доказами.

Доказів перебування на утриманні позивача будь-яких інших осіб, наявності зобовязань за виконавчими листами суду не надано, як не надано належних доказів встановлення у відповідача значного погіршення стану здоровя з встановленням інвалідності чи втратою працездатності.

Факт перебування на теперішній час позивача ОСОБА_1 в республіці Кіпр не доводить наявність у нього скрутного матеріального становища.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача і доходить висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-61, 131, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков