АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3185/16 Справа № 173/1114/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
27 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу приватного підприємства "СТД Агро" на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства "СТД Агро" про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 19 травня 2014 року. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що їй на підставі державного акту на право власності на землю ЯА № 347606 від 11 жовтня 2005 року належить на праві власності земельна ділянка площею 5,063 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 02 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди, згідно умов якого позивач передала в оренду відповідачу зазначену земельну ділянку строком на 10 років, починаючи з дати його реєстрації. В порушення умов договору відповідач не сплатив орендну плату за 2014 - 2015 роки, у звязку з чим сума заборгованості по орендній платі становить 6 700 грн. 90 коп. Також відповідач допустив порушення чинного земельного та екологічного законодавства, що призвело до погіршення стану родючості земельної ділянки та втрати корисних властивостей землі. Відповідач не виконує умови збереження стану обєкту оренди, оскільки протягом кількох років поспіль земельна ділянка засівається тільки соняшником, що призводить до порушення умов збереження якості обєкту оренди та руйнації землі. З урахуванням зазначено позивач просила суд розірвати договір оренди від 02 листопада 2009 року, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в сумі 6 700 грн. 90 коп., збитки, завдані у звязку з погіршенням корисних властивостей орендованої земельної ділянки в розмірі 23 842 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково: розірвано договір оренди та вирішено питання судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Представник відповідача на розгляд справи до апеляційного суду не зявився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. В заяві про відкладення розгляду справи представник відповідача ОСОБА_3 послався, як на поважність причин неявки участь при розгляді іншої справи. Оскільки надана на підтвердження поважності причин виписка щодо розгляду іншої справи належним чином не завірена, крім того відповідно до довіреності ПП "СТД Агро" уповноважило приймати участь у розгляді справи трьох представників, приймаючи до уваги розумність строків розгляду справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, то перегляд законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції проведено в цих межах.

Задовольняючи позовну вимогу щодо розірвання договору оренди суд першої інстанції виходив з її доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком погоджується і колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 5,063 га, яка розташована на території Новомиколаївської селищної ради в межах згідно з планом, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯА №347606 виданого 11 жовтня 2005 року.

02 листопада 2009 року між сторонами укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який 23 лютого 2010 року зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за №91, на умовах визначених договором.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 5 ЗК України визначено принципи земельного законодавства, до яких між іншим віднесено і принцип раціонального використання та охорони земель.

Раціональне використання землі це є таке її цільове і комплексне використання, при якому досягнуто баланс (найоптимальніше, пропорційне і гармонічне зіставлення) між ефективністю використання і екологічними вимогами.

А ефективність використання, в свою чергу, залежить і від дотримання сівозміни, яка є необхідною для отримання більш високих урожаїв, оскільки при обробітку культури на одному і тому ж полі (ділянці) виснажується ґрунт, у звязку з чим зростає ризик розвитку хвороб і шкідників.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено право орендодавця вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Пунктом 5 укладеного між сторонами договору оренди зазначено, що використання земельної ділянки орендар повинен здійснювати з втіленням сучасних агротехнічних заходів з метою отримання високих урожаїв і збереження родючого шару землі, боротьби з бурянами, а також не допускати погіршення якості, порчу ґрунтів.

Згідно ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України "Про оренду землі".

З аналізу вказаних матеріально-правових норм та умов договору оренди можна дійти висновку, що одним з найвагоміших обовязків орендаря є дотримання норм і правил направлених на збереження родючості землі. Вчинення будь-яких дій спрямованих на погіршення стану землі є підставою для розірвання договору оренди.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів обстеження полів, поле №24, на якому знаходиться пай позивача, на протязі декількох років поспіль засіюється лише соняшником.

Висновком судової еколого-агрохімічної експертизи №4/1 від 15 грудня 2015 року встановлено, що за період господарювання орендаря ПП "СТД Агро" на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 відбулося істотне погіршення агрохімічного стану та стану родючості ґрунту через некомпенсовані втрати гумусу та поживних речовин, оскільки поле №24 засівалося тільки соняшником.

З урахуванням викладеного вище, приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов договору щодо зобовязання не допущення погіршення якості та порчі ґрунтів вчинив дії спрямовані на протилежне, а саме не врахував принцип сівозміни, який в свою чергу призвів до її виснаження, що по своїй суті є безхазяйним використанням землі, тобто допустив порушення істотної умови договору, якою визначено режим використання земельної ділянки, у звязку з чим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору оренди є вірним.

Правова позиція з даного питання висловлена в постанові Верховного Суду України №6-1998 цс15 від 20 січня 2016 року.

Посилання апелянта з приводу того, що акти обстеження земельної ділянки складено з порушенням вимог Закону, а тому вказані в них відомості не можуть бути доказами будь-якого порушення, не заслуговує на увагу, оскільки на спростування інформації зазначеної в актах обстеження земельних ділянок, в супереч ст.60 ЦПК України, не надано жодного доказу. Крім того, вказані акти лише встановили факт засівання соняшником та не встановлювали наявність або відсутність будь-яких інших обставин.

Твердження апелянта з приводу того, що позивачем не було надано доказів підтверджуючих використання земельної ділянки способом, який суперечить екологічним нормам не може бути прийнятим до уваги, оскільки факт зміни агрохімічного стану ґрунтів встановлено експертом, а його причиною відповідно слугувало нераціональне використання земель, тобто таке, що суперечить екологічним нормам.

Посилання апелянта з приводу того, висновок експерта не може бути прийнятий до уваги, так як відбір проб для його дослідження було взято не конкретно з ділянки позивача є хибним, оскільки порушення принципу сівозміни, що призвело до відповідних наслідків, відбувалося на всіх полях ввірених відповідачу.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "СТД Агро" відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_4