Справа № 459/777/16 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/3238/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Фейір К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 14 березня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Сокальського районного суду Львівської області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

встановила:

В лютому 2016 року представник Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» - ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Сокальського районного суду та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України в користь Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Ухвалою судді Апеляційного суду Львівської області від 09 березня 2016 року визначено підсудність справи Червоноградському міському суду Львівської області.

Оскаржуваною ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 14 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Сокальського районного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалу суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2, вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена без дотримання вимог Конституції України, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та не доведено обставин, які суд вважав встановленими.

В апеляційній скарзі зазначає, що не оскаржує дії судді, оскільки такі вже оскаржені і постановлена відповідна ухвала Апеляційного суду Львівської області про скасування ухвали суду першої інстанції, що є, на його думку, підставою для звільнення від доказування, тому ставить тільки питання про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями судді.

Стверджує, що відмовляючи у відкритті провадження у частині позовних вимог до Сокальського районного суду Львівської області, суддя надає завідомо неправдиву інформацію, оскільки в позовній заяві не ставилось вимог до Сокальського районного суду Львівської області, має місце вимога про відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями судді.

Місцевий суд зобовязаний був захистити його права, передбачені ст. 56 Конституції України, застосувавши норми Конституції України, як норми прямої дії чи вказати, що такі права не порушувались.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд не захистив його права, визначені Конституцією України.

Просить скасувати ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 14 березня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник позивача, представники відповідачів Сокальського районного суду Львівської області і Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 32-34), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ФГ «ОСОБА_2В.» звернувся з позовними вимогами до Сокальського районного суду Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, нанесеної в результаті протиправних дій, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації, яку позивач оцінює в 1000000 грн. (а.с. 4-6).

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 14 березня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ФГ «ОСОБА_2В.» в частині вимог до держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с. 13).

В свою чергу, ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 14 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Сокальського районного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи Фермерському господарству «ОСОБА_2В.» у відкритті провадження у справі у частині позовних вимог ФГ «ОСОБА_2В.» до Сокальського районного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді цього ж суду, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції виходив із того, що оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, тому відмовив у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, оскільки вказані позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як на підставу своїх вимог, представник позивача посилається на те, що суддя Сокальського районного суду 01.07.2014 року безпідставно відмовив у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ФГ «ОСОБА_2В.» до прокуратури Львівської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, чим спричинив господарству моральну шкоду.

Таким чином, зміст позовних вимог позивача зводиться до того, що їх предметом є виключно процесуальні дії судді при здійсненні правосуддя.

У низці рішень Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, не є абсолютним (у рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «ОСОБА_3 де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

В свою чергу, згідно із ст.ст. 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до зазначених положень Конституції, судові рішення і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (повязаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції.

Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Суд є органом, який розглядає справи на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції та законодавством про судочинство.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

У зв'язку із викладеним, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Разом з цим, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно із процесуальним законодавством. Оскарження в будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (статті 126 і 129 Конституції України).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

З огляду на це, колегія суддів приходить переконання про обґрунтованість висновків місцевого суду, оскільки правильно встановивши, що предметом позовних вимог є по суті оскарження процесуальних дій судді, пов'язаних з розглядом справи, суд першої інстанції вірно відмовив у відкритті провадження у справі в частині вимог до Сокальського районного суду.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_4