Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, пені, відсотків річних, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 24 грудня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариствомкомерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») був укладений договір, відповідно до умов якого вона відкрила депозитний рахунок та внесла на нього грошові кошти в розмірі 40 тис. доларів США під 95 % річних із нарахуванням надбавки до вкладу у розмірі 1 % з місячним періодичним нарахуванням строком на 366 днів.

Вказувала, що банк не здійснює виплат за її депозитним вкладом та припинив нарахування процентів за договором, а її банківський рахунок є заблокованим, через у зв'язку із чим вважає свої права порушеними та просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму вкладу разом із нарахованими відсотками, 3 % річних, пеню, а також зобов'язати банк відновити доступ до її депозитного рахунку, не чинити дії щодо обмеження її у користуванні депозитними та картковими рахунками у ПАТ КБ «ПриватБанк» та щомісячно нараховувати відсотки за депозитом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинити дії з виконання зобов'язань за договором депозитного вкладу, а саме: відновити ОСОБА_4 доступ до депозитного рахунку № НОМЕР_1 в системі Приват 24, відділеннях і терміналах ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 за період з 25 лютого 2014 року до 24 серпня 2015 року за договором № SAMDNWFD100 і додатковою угодою від 24 грудня 2013 року відсотки у валюті вкладу в сумі 5 890,54 доларів США, 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання в сумі 135,60 доларів США, пеню 3 % за кожний день прострочення надання послуг зі сплати відсотків згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 5 890,54 доларів США, всього 11 916,68 доларів США, стягнуто надбавку 1 % річних в сумі 579,34 доларів США, 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання в сумі 13,29 доларів США, пеню 3 % за кожний день прострочення надання послуг зі сплати відсотків згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 579,34 доларів США, всього 1 171,97 доларів США, що еквівалентно 25 314,55 грн. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинити дії з виконання зобов'язань за договором SAMDNWFD100 і додатковою угодою від 24 грудня 2013 року, які укладені між банком та ОСОБА_3, а саме: відновити ОСОБА_3 доступ до депозитного рахунку № НОМЕР_1 у системі Приват 24, відділеннях і терміналах ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 відсотки за депозитом у розмірі 6252,63 дол. США, 3 % річних - 135, 66 дол. США, надбавку 1 % річних - 612, 26 дол. США, всього - 7 тис. доларів 55 центів США, що еквівалентно 152 752 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 24 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № SAMDNWFD100, відповідно до якого позивачка передала банку у платне строкове користування кошти у розмірі 40 тис. доларів США під 95 % річних та з нарахуванням надбавки до вкладу у розмірі 1 % з місячним періодичним нарахуванням та на строк 366 днів.

Згідно із додатковою угодою до вищевказаного кредитного договору банк збільшив процентну ставку за вкладом на 1 % річних.

Пунктом 7 договору сторони погодили автоматичну пролонгацію дії договору на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів.

Пунктом 10 договору передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати його розірвання.

Згідно із довідкою від 03 листопада 2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_3 вважається особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України.

У зв'язку зі зміною місця проживання позивачка зверталась до банку з проханням перевести її картковий і депозитний рахунки за місцем проживання, однак відповіді на своє звернення вона не отримала.

У подальшому позивачка неодноразово зверталася до представників банку з претензіями щодо здійснення нарахування їй відсотків за депозитом, однак отримувала відповіді про припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не звільняється від виконання зобов'язання через неможливість такого виконання його філією, наявність факту укладення між сторонами депозитних договорів, відкриття рахунків та надходження грошових коштів від позивача відповідачем не спростовано.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, зазначив, що банк порушив умови договору, позбавивши позивачку права вільно володіти та користуватися належними їй грошовими коштами, та дійшов висновку про те, що стягненню підлягає загальна сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 000, 55 дол. США (відсотки за депозитом - 6 252, 63 дол. США, 3 % річних - 135, 66 дол. США та надбавка 1 % річних - 612, 26 дол. США).

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Закон визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначала, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило їй у нарахуванні та виплаті відсотків за договором від 24 грудня 2013 року, чим порушило її права та умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із платіжним дорученням від 24 грудня 2013 року, копіями квитанцій по рахунку від 15 січня та 04 лютого 2014 року, оригінали яких надані суду касаційної інстанції та які оглянуті в судовому засіданні, ОСОБА_3 внесла на свій депозитний рахунок кошти в розмірі 40 тис. доларів США, 140 доларів США та 19,03 доларів США відповідно.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Норми ч. 2 ст. 1060 ЦК України встановлюють обов'язок банку незалежно від виду договору банківського вкладу видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно зі ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що банк порушив свої грошові зобов'язання, оскільки у визначений договором строк не повернув внесені позивачкою на депозит кошти, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик