У х в а л а

19 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Житомирської міської ради, третя особа - приватне підприємство «Творчо-виробничий центр «Олеся», про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и л а :

Корольовський районний суд м. Житомира рішенням від 11 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд Житомирської області рішенням від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення яким позовні вимоги задовольнив, постановив визнати незаконним та скасував пункт 9.3.2 рішення Житомирської міської ради від 28 грудня

2007 року № 511 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам м. Житомира».

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу приватного підприємства «Творчо-виробничий центр «Олеся» задовольнила, рішення суду апеляційної інстанції скасувала, рішення суду першої інстанції залишила в силі.

13 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 3 Конституції України, пункт 15 частини першої статті 26, частини дев'ятої та десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що Житомирська міська рада в межах повноважень, передбачених пунктом 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцева самоврядування в Україні», скасувала рішення свого виконавчого органу, яким позивачці надано право користування спірною земельною ділянкою, частина якої не була вилучена з користування іншої особи.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України

від 18 листопада 2014 року висловлено правову позицію, відповідно до якої органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Отже, зміст наданої ОСОБА_4 для порівняння постанови Верховного Суду України не свідчить про невідповідність оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Житомирської міської ради, третя особа - приватне підприємство «Творчо-виробничий центр «Олеся», про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк