АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Головного управління юстиції у м. Києві про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року, -

встановила:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року названий позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, яка змінила прізвище на «ОСОБА_4» у зв'язку з реєстрацією шлюбу (а.с.9).

ОСОБА_3 є також батьком ОСОБА_5, яка змінила прізвище на «ІНФОРМАЦІЯ_1».

30 жовтня 2012 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповідає ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частинах кожному.

Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом 14-ї Київської державної нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер.

17 липня 2013 року державним нотаріусом чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

25 липня 2013 року державним нотаріусом чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на грошові вклади з належними відсотками та компенсаційними сумами, які належали померлому.

16 жовтня 2013 року державним нотаріусом чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на земельну ділянку, площею 2,2382 га, що розташована на території Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області, яка належала померлому.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що при складанні оспорюваного заповіту її батько ОСОБА_3 не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, оскільки в цей час дуже хворів. 14 вересня 2012 року йому була проведена онкологічна операція, яка позитивних результатів не дала.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 1 - 3 статті 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листів Київського міського психоневрологічного диспансеру ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не перебував ( а.с.173, 184).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 880 від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_3 на час складання заповіту 30 жовтня 2012 року не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.с. 188-193).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, оскільки вірно вважав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду від 12 лютого 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук