Справа № 404/7099/15-ц
Номер провадження 2/404/453/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

при секретарі Бокатенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, якою просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування житловою квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1, виселення та шляхом зняття її з реєстрації місця проживання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, проте в квартирі також зареєстрована ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною його сина ОСОБА_3.

Відповідача було зареєстровано у спірній квартирі за заявою позивача з підстав перебування її у шлюбі з його сином ОСОБА_3. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.06.2015 року шлюб між ними було розірвано, тому вважає, що законні підстави для права користування та реєстрації ОСОБА_2 відсутні.

Крім того відповідач створює перешкоди позивачу щодо розпорядження його власність, так як він не має можливості проживати в цій квартирі, будь-якими чином її відчужити, відповідач не сплачує за комунальні послуги, встановила замок, від якого у позивача відсутні ключі.

ОСОБА_4 державної міграційної служби України №К-163 від 07.09.2015 року, позивачу було повідомлено, що зняти з реєстраційн6ого обліку відповідача можливо лише на підставі її письмової заяви або рішення суду після вступу його в законну силу.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказали, що відповідач як колишній член сім»ї має право користування спірною квартирою.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пяоснила, що 28 жовтня 2015 року побачила у місцевій газеті оголошення ОСОБА_1 про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вони досягли домовленості щодо умов купівлі-продажу вказаної квартири, які влаштовують сторони, проте позивачем їй було повідомлено про неможливість огляду квартири, так як в ній зареєстрована та проживає його колишня невістка ОСОБА_2.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири від 10.07.2012 року та копія витягу з Державного реєстру правочинів №11551807 /а.с. 10-17/.

Син позивача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 з 26 листопада 2010 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №67 /а.с. 18/.

Від спільного проживання мають малолітнього сина ОСОБА_6, 30 квітня 2011 року /а.с. 87/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 24.06.2015 року /а.с. 22-24/.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.08.2012 року, тобто вона була вселена до будинку як член сімї позивача за його згодою.

В судовому засіданні позивач не заперечував того факту, що саме за його згодою відповідач була вселена та зареєстрована в квартирі.

Як вбачається з довідки КП «ЖЕО №1 КМР» №3564 від 25.12.2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 86/.

З 29 березня 2016 року у вказаній квартирі зареєстрований також ОСОБА_3, про що свідчить копія паспорту серії ЕВ №340933 /а.с. 117/.

Будь-яких даних про наявність у власності відповідача або її неповнолітнього сина житлових приміщень суду не надано.

Позивач звертається до суду з позовною заявою про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження майном на підставі ст.391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст.157 ЖК України та ч. 1 ст.116 ЖК України.

Виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника жилого будинку (квартири) згідно з ч.1 ст.116 ЖК УРСР може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно до ч.4 ст. 156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, а у разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з дати реєстрації по теперішній час. Вищевказаний факт в судовому засіданні підтвердив безпосередньо позивач.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи є копія висновку про результати розгляду матеріалів ЄО від 19.02.2016 року з якого вбачається, що до Кіровоградського ВП ГУ НПУ в Кіровоградській області 09.02.2016 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що його колишня невістка перешкоджає йому потрапити в свою квартиру. В ході проведення перевірки було встановлено, що по даному факту триває судовий розгляду Кіровському районному суді м . Кіровограда /а.с. 75/.

В судовому засіданні зі сторони позивача не надано жодного доказу, що відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Водночас, як вбачається з положень ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою, виселення.

Виходячи з того, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11, яка в силу приписів ч.2 ст.214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

За вказаного, позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.11, 88, 212-218, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження майном відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського В. В. Мохонько

районного суду

м.Кіровограда