Справа № 464/6969/15 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/2554/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Бойко С.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 25 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 25 січня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором №Р32.221.70760 від 23.07.2014 року в розмірі 42662, 17 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором №Р32.221.70760 від 23.07.2014 року в розмірі 50 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_3 оскаржила ОСОБА_4. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також вважає, що позивачем безпідставно нараховано пеню за період з 10.08.2014 року по 10.08.2015 року. Стверджує, що даний спір повинен був розглядатися третейським судом. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Сихівського районного суду міста Львова від 25 січня 2016 року скасувати.

Сторони в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Одночасно від Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк" поступило клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з неможливістю забезпечити явку представника, однак будь-яких доказів на підтвердження заявленого клопотання не додано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.07.2014 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №Р32.221.70760, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 30 000 грн. з терміном користування кредитом на 24 місяці. Позичальник зобов'язується сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 9,99% річних щомісяця згідно графіка щомісячних платежів, та за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,7% від початкової суми кредиту.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_4 погодилася з усіма істотними умовами такого договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №Р32.221.70760 від 23.07.2014 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_5 укладено договір поруки від 11.02.2015 року.

У зв"язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору шляхом не здійснення своєчасного погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами в установлені кредитним договором строки, у останньої утворилася заборгованість.

Станом на 10.08.2015 року у ОСОБА_4 наявна заборгованість за кредитним договором № Р32.221.70760, якастановить 42 712 грн. 17 коп. та складається з:

- основного боргу в розмірі 15 748 грн. 91 коп.;

- простроченого боргу в розмірі 9 666 грн. 93 коп.;

- прострочених процентів в розмірі 8 155 грн. 69 коп.;

- строкових процентів в розмірі 62 грн. 61 коп.;

- нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 810 грн.;

- пені за останній рік в розмірі 8 268 грн. 03 коп.

Постановляючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ "Ідея Банк", суд виходив з тих підстав, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала зобов"язання за кредитним договором, забезпечений порукою, внаслідок чого у неї виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стало підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

За вимогами, передбаченими в ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст.629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст.610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Пунктом 4 Договору поруки від 11 лютого 2015 року передбачено, що поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Боржником всіх зобов"язань в сумі 50 грн., де кредитор - Публічне акціонерне товариство /ПАТ/ Ідея Банк; поручитель - ОСОБА_5; боржник - ОСОБА_4.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом п.5.4 кредитного договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні вказаного договору або у зв'язку із ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України "Про внесення змін до ст. 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12.03.2011 року.

Таким чином, на час укладення кредитного договору Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Положення п. 14 ч.1 ст.6 Закону, які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, в тому числі й на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Дана Правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі №6-856цс15, а також у Постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №6-2074цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, позивачем нараховано пеню за період в 1 рік, з 10.08.2014 року по 10.08.2015 року.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні апеляційної скарги апелянту слід відмовити, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 25 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

Н.П. Крайник