ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Отрадне», Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, третя особа - управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, про визнання незаконним розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, розпорядження міського голови, рішення виконавчого комітету, усунення перешкод та визнання недійсним свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2004 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Отрадне» (далі - ОСББ «Отрадне»), Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, обґрунтовуючи вимоги тим, що у 2003 році шість із п'ятнадцяти власників квартир у будинку по АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_15, вирішили організувати у вищевказаному будинку ОСББ «Отрадне». Під час реєстрації вказаного ОСББ були допущені порушення ст. 6 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Позивачі зазначали, що мотивом вказаних дій відповідачів було бажання здійснити захват підсобних приміщень, у тому числі підвалу та горища (для збільшення площі квартир), а також незаконне будівництво та перебудова в будинку та прибудинкової території. Власники квартири № 1 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без згоди інших власників квартир здійснили захват приміщення на горищі площею 160 кв. м і без дозвільної документації збудували мансардний поверх та оформили право власності на своє ім'я. Власники квартири № 2 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 здійснили захват 180,3 кв. м приміщення на горищі і також без дозвільної документації самочинно збудували мансардне приміщення. На думку позивачів, у результаті вказаних дій було спотворено автентичний зовнішній вигляд пам'ятки архітектури та просторову композицію будинку по АДРЕСА_1 спорудженого у 1912 році за проектом архітектора ОСОБА_16, були перекриті вентиляційні канали та димоходи власників інших квартир спірного будинку, був унеможливлений доступ на горище, оскільки тепер воно є мансардою та незаконно перебуває у приватній власності відповідачів. Крім того, будівля дала значний осад через велике навантаження на фундамент у зв'язку з будівництвом мансарди з використанням тяжких матеріалів (цегли та цементу), що проявилося, зокрема, у глибоких тріщинах у несучих стінах і значним пошкодженням оздоблення. Не зважаючи на вищенаведені факти грубого порушення вимог чинного законодавства, виконавчий комітет Одеської міської ради видав відповідачам квартир № № 1, 2 свідоцтва про право власності, до яких були включені незаконно привласнені площі приміщень горища, які згідно із законодавством можуть видаватися у власність тільки за згодою всіх співвласників будинку, яка відповідно не надавалася. Посилаючись на те, що вищезазначеними неправомірним діями відповідачів були порушені їхні конституційні права, а також майнові інтереси, позивачі з урахуванням уточнень остаточно просили визнати незаконним розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 лютого 2005 року № 338 про введення реконструйованої квартири № 1 по АДРЕСА_1 в експлуатацію; визнати нечинним свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 14 лютого 2005 року на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_9; зобов'язати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1, приміщення горища та дах у первинний стан, що існував до здійсненої реконструкції, згідно з технічним паспортом будинку; визнати нечинним розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 07 серпня 2009 року № 592; визнати нечинним свідоцтво про право власності, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради від 10 вересня 2009 року на ім'я ОСОБА_14; зобов'язати ОСОБА_14, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за власні кошти привести квартиру № 2 по АДРЕСА_1, приміщення горища та дах у первинний стан, що існував до здійсненої реконструкції, згідно з технічним паспортом будинку, зобов'язати власників квартир № № 1, 2, 3 не перешкоджати в користуванні підсобним приміщенням будинку по АДРЕСА_1 в тому числі на цокольному поверсі, горищі та прибудинковій території.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправним розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 лютого 2005 року № 338 про введення в експлуатацію реконструйованої квартири № 1 по АДРЕСА_1 Визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане 14 лютого 2005 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Зобов'язано ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за власні кошти привести квартиру № 1 по АДРЕСА_1 приміщення горища та дах у первинний стан, що існував до здійснення реконструкції, згідно з технічним паспортом будинку. Визнано протиправним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2009 року № 708. Визнано протиправним розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 07 серпня 2009 року № 592. Визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане 10 вересня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_14 Зобов'язано ОСОБА_14 за власні кошти привести 48/100 частки квартири № 2 по АДРЕСА_1 приміщення горища та даху у первинний стан, що існував до здійснення реконструкції, згідно з технічним паспортом будинку. Зобов'язано власників квартири № 1 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та власника 48/100 частки квартири № 2 ОСОБА_14 не перешкоджати у користуванні підсобними приміщеннями та горищем будинку по АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 просять скасувати рішення апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27 вересня 1997 року № 510 «Про результати інвентаризації пам'ятників містобудування та архітектури у м. Одесі» та додатку до нього оформлені охоронні зобов'язання й будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований як пам'ятка містобудування та архітектури (а. с. 302, 303 т. 2).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 27 грудня 1991 року № 580 «Про затвердження списку об'єктів, що підлягають прийняттю під охорону як пам'ятки містобудування та архітектури місцевого значення» будинок по АДРЕСА_1 прийнято під охорону держави як пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення (а. с. 70-72 т. 3).

05 квітня 2004 року за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано як юридичну особу ОСББ «Отрадне», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію № 1311, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради, та статутом ОСББ «Отрадне», зареєстрованим виконавчим комітетом Одеської міської ради 05 квітня 2004 року за № 1311 (а. с. 34-47,119-130 т. 1; а. с. 85-95 т. 3).

Зазначений будинок складається із 3-х поверхів та підвалу загальною площею 341 кв. м, що підтверджується копією технічного паспорта на будинок від 15 січня 2004 року (а. с. 131-144 т. 1),

Розпорядженням міського голови Одеської міської ради від 02 серпня 2004 року № 1043-01р, зі змінами, внесеними розпорядженням міського голови Одеської міської ради від 20 вересня 2004 року № 1264/01р., комунальному підприємству «ДЕЗ «Фонтанське» доручено передати за актом приймання-передачі зі свого балансу на баланс ОСББ «Отрадне» житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 46 т. 1).

Згідно зі свідоцтвом на право власності від 14 вересня 1993 року квартира № 5 по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а. с. 5 т. 1, а. с. 290 т. 2).

Згідно з договором дарування від 07 квітня 2004 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках належить 340/1000 частини квартири № 4 по АДРЕСА_1 а також 395/1000 частини - відповідно до договору дарування від 07 квітня 2004 року (а. с. 280-283 т. 2).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 червня 2000 року 471/1000 частини квартири № 3 по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_13 (а. с. 301 т. 2).

На підставі свідоцтва на право власності, виданого 20 липня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, Одеська міська рада є власником нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 107,6 кв. м, а також згідно зі свідоцтвом від 04 липня 2009 року - власником нежитлових приміщень підвалу літ. «А», загальною площею 92,5 кв. м, основною площею 77,7 кв. м (а. с. 294, 295 т. 2).

Згідно з двома договорами дарування від 27 червня 2000 року б/н 21/100 частини та 400/1000 частини квартири № 1 по АДРЕСА_1 що в цілому складалася із 5-ти житлових кімнат, загальною площею 151,5 кв. м, житловою площею 95,4 кв. м та корисною площею 146,6 кв. м, належали ОСОБА_9 (а. с. 190-192 т. 3), а 39/100 частини цієї квартири - ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2003 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 14 лютого 2005 року, на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 04 лютого 2005 року № 338, власниками квартири АДРЕСА_1, яка відповідно до технічного паспорта від 14 січня 2005 року складається із 6-ти житлових кімнат, житловою площею 130,4 кв. м, загальною площею 308,3 кв. м, є ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у рівних частках на праві спільної часткової власності (а. с. 108-111, 167 т. 1; а. с. 291, 292 т. 2; а. с. 179 т. 3).

Зі вказаного розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та з технічного висновку, розробленого ОСОБА_17 і ОСОБА_18, вбачається, що власники квартири № 1 за вищевказаною адресою ОСОБА_10 і ОСОБА_9 здійснили реконструкцію вказаної квартири з улаштування мансардного поверху. До реконструкції квартира № 1 складалася із 5-ти житлових кімнат, житловою площею 95,4 кв. м, загальною площею 151,5 кв. м. Реконструкція квартири виконана шляхом надбудови над квартирою без попереднього узгодження проектної документації в органах держнагляду. Після реконструкції загальна площа квартири становить 311,1 кв. м, приведенна площа 283,9 кв. м, житлова площа 94,1 кв. м, підсобна площа 217,0 кв. м (а. с. 181-189 т. 3).

Встановлено, що вищевказану реконструкції квартири № 1 не було погоджено з управлінням охорони об'єктів культурної спадщини, а також не отримано згоди позивачів як інших власників квартир й відповідно співвласників допоміжних приміщень у цьому будинку.

Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2009 року № 708 «Про затвердження акта додержавної приймальної комісії про готовність закінченої реконструкцією квартири № 2 АДРЕСА_1 замовник будівництва - ОСОБА_14, ОСОБА_12 та ОСОБА_11.» був затверджений державний акт від 18 грудня 2008 року про готовність вказаної квартири.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 07 серпня 2009 року № 592 затверджено розрахунок ідеальних часток квартири № 2 по АДРЕСА_1 (а. с. 203 т. 3).

Так, 48/100 частини квартири № 2 по АДРЕСА_1 загальною площею 141,9 кв. м, житловою площею 99,6 кв. м, належить на праві власності ОСОБА_14, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10 вересня 2009 року, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2009 року № 708 й розпорядження Приморської районної адміністрації від 07 серпня 2009 року № 592, замість договору купівлі-продажу від 23 січня 2007 року (а. с. 273 т. 2).

52/100 частини вказаної квартири, загальною площею 152,8 кв. м, житловою площею 96,1 кв. м, в рівних частках на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_11, ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 10 вересня 2009 року, виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2009 року № 708, розпорядження Приморської районної адміністрації від 07 серпня 2009 року № 592, замість договору купівлі-продажу від 30 вересня 2000 року і договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2000 року (а. с. 277 т. 2).

Із акта обстеження квартири № 1 від 14 червня 2005 року, складеного ОСББ «Отрадне», вбачається, що зазначена квартира розташована на двох рівнях, на 3-му та 4-му поверхах, над квартирою відсутнє горище.

Разом з тим, згідно з актом про доступ до горища від 14 червня 2005 року із додатком до нього, складеним ОСББ «Отрадне», власники всіх квартир мають доступ з кухонних приміщень до під'їзду «чорного» входу, який з'єднується із приміщенням горища будинку, вихід для ОСОБА_7 до підвалу можливий через кухню з квартири № 5, яка належить сім'ї ОСОБА_23, а ключі від приміщення горища знаходяться у квартирі № 3, вихід до під'їзду «чорного» входу для сім'ї ОСОБА_7 можливий через кухню, яка належить сім'ї ОСОБА_23 (а. с. 173-175, 180 т. 1).

Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 15 січня 2000 року № 110, направленого на ім'я ОСОБА_6, власнику квартири № 3 - ОСОБА_19 видано припис про зупинення робіт із будівництва балкона та приведення конструкцій стін у первісний стан (а. с. 7 т. 1).

Із листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 січня 2001 року вбачається, що власнику квартири № 3 вручено вказаний припис та останній зобов'язався не проводити будь-яких робіт із реконструкції квартири без проектної документації і правовстановлюючих документів (а. с. 8 т. 1).

Згідно з актом від 26 січня 2001 року із виходом на місце, складеним представниками МЕП-54, встановлено, що в квартирі № 5, яка належить ОСОБА_6., є тріщини на стелі та стінах, в туалеті, відшарування штукатурки, які з'явились після проведення робіт з ремонту квартири № 3, пов'язаних з укріпленням міжповерхових перекриттів (а. с. 11).

Також в матеріалах справи містяться неодноразові звернення ОСОБА_3, ОСОБА_6 та інших від 08 жовтня 2004 року, 28 жовтня 2004 року, 22 вересня 2003 року до Державної архітектурно-будівельної комісії Приморської районної адміністрації, головного архітектора, начальника ДЕЗ «Фонтанський» щодо незаконної прибудови без їх згоди співмешканцями ОСОБА_24 (квартира № 1) самовільного будівництва мансардного поверху, та ОСОБА_13 (квартира № 3) балкона з тильної сторони будинку та знесення загальної та пічної вентиляції, захвату підвалу, заміни вікон в підвалі на залізні двері, у зв'язку із чим до підвалу перестала поступати вентиляція, та мокнуть стіни (а. с. 12-17, 94 т. 1).

Відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 25 квітня 2005 року № М-06/4, направленого на адресу прокуратури Приморського району та ОСОБА_6, вбачається, що мешканці квартири № 1 здійснили її реконструкцію з облаштуванням мансарди та відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації від 04 лютого 2005 року № 338 цей об'єкт прийнятий в експлуатацію. Мешканці квартири № 2 (ОСОБА_11.) провели реконструкцію цієї квартири, у зв'язку із чим були перекриті вентиляційні канали та димохід мешканців інших квартир; ОСОБА_13 (мешканець квартири № 3) та ОСОБА_15 викупили квартиру № 10, площею 29 кв. м, яка розташована в окремому одноповерховому флігелю та розпочали її реконструкцію відповідно до оформлених правовстановлюючих документів (а. с. 89 т. 1).

Відповідно до листа управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 01 квітня 2005 року № 1448 вбачається, що рішенням Одеського облвиконкому від 27 грудня 1991 року № 580 спірну будівлю (колишній житловий будинок ОСОБА_25, споруджений у 1912 році за проектом архітектора ОСОБА_16) прийнято під охорону держави як пам'ятку містобудування і архітектури місцевого значення. На порушення вимог законодавства, науково-проектна документація щодо здійснення будівельних робіт в цьому будинку до них на погодження не надавалася, дозвіл управління на їх виконання не було отримано та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства 25 березня 2005 року власникам квартир № № 1, 2, 3, які здійснюють будівельні роботи, управлінням було надано приписи щодо зупинення робіт та надання на розгляд дозвільної документації, які так і не виконані (а. с. 91).

Крім того, з листа управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 16 липня 2007 року вбачається, що управління не видавало погодження на прибудову приміщення горища у будівлі по АДРЕСА_1 (а. с. 50, т. 3).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 квітня 2008 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2005 року, яким за ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було визнано право власності на приміщення горища № 211 по АДРЕСА_1 (а. с. 51-53 т. 3).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позову щодо незаконності реконструкції та виданих після її проведення правовстановлюючих документів, виходячи із того, що спірний будинок (колишній житловий будинок ОСОБА_25, споруджений у 1912 році за проектом архітектора ОСОБА_16) прийнято під охорону держави як пам'ятка містобудування та архітектури місцевого значення, а дії щодо реконструкції та оформлення права власності вчинено без узгодження з управлінням охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та без згоди позивачів, у зв'язку із чим вони є незаконними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи із того, що на момент прийняття рішення у справі в суді першої інстанції були відсутні документи, з яких можливо було встановити будівельно-технічні особливості будинку, із наявних у матеріалах справи технічних документів вбачається, що спірні приміщення горища у зазначеному будинку відсутні.

Крім того, суд вважав, що вирішено неконкретизовані позовні вимоги, оскільки не вказано перелік підсобних приміщень, які незаконно привласнені відповідачами, при тому, що з матеріалів справи вбачається, що до них належить підвал, який знаходиться в користуванні позивачів.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

За положеннями ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зазначене право передбачене також у ч. 2 ст. 382 ЦК України, згідно з якою власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Усі зазначені об'єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

За нормою ст. 19 Закону від 29 листопада 2001 р. № 2866-ІІІ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку перебуває неподільне майно.

Рішеннями Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 та від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011 роз'яснено, що згідно з п. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир, що засвідчується єдиним документом − свідоцтвом про право власності на квартиру. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Таким чином, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку. Власники квартир багатоквартирних житлових будинків незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою та мають самостійне право звернення до суду за захистом своїх прав щодо таких приміщень.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212-214 ЦПК Українина вищевикладені положення закону уваги не звернув, не врахував того, що, оскільки допоміжні та нежилі приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку, які відрізняються між собою своїм призначенням, то необхідно встановити, чи є це приміщення допоміжним, в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, не перевірив чи використовувалося воно чи якась з його частин для обслуговування будинку та якими доказами це підтверджується.

Також апеляційний не надав належної оцінки ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2005 року, якою власникам квартир № № 1, 2, 3 по АДРЕСА_1 було заборонено виконувати роботи з реконструкції і будівництва будинку, прибудинкової території та огорожі (а. с. 63 т. 1).

Крім того, вирішуючи спір, апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи наявні акт перевірки від 25 березня 2005 року, приписи управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації від 25 березня 2005 року № 201, лист управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації від 16 червня 2007 року та акт обстеження пам'ятника містобудування та архітектури від 27 червня 2007 року, складений представниками держоргану, затверджений заступником начальника управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, якими встановлено, що роботи з улаштуванням мансарди на будівлі-пам'ятці, проведення земляних робіт з будівництва будинку в її охоронній зоні та будівництву особняка в середині двору спірного будинку провадяться без відповідного узгодження з держорганом - управлінням охорони об'єктів культурної спадщини - спотворюють матеріальну автентичність пам'ятки та її просторову композицію, що є порушенням вимог ст. 22, ч. 2 ст. ст. 24, 26, 30, 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Разом з тим апеляційний суд належної оцінки зазначеним документам не надав, пославшись лише на те, що компетентні державні органи до суду із відповідними позовами не зверталися, не звернув уваги на те, що позивачі є співвласниками допоміжних та нежилих приміщень у будинку, а вищевказані будівельні роботи проводилися без погодження з ними.

Крім того, за змістом п. 6 ч. 3 ст. 295, ч. 2 ст. 303 та п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК щодо зобов'язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов'язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, не звернув уваги на те, що ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2006 року, від 18 листопада 2009 року, від 26 березня 2012 року в справі призначалися судові будівельно-технічні експертизи щодо відповідності проекту реконструкції квартир чинному законодавству.

Проте зазначені експертизи проведені не були, у тому числі і за клопотанням представника відповідачів.

При цьому, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції прийняв як доказ висновок Одеського відділення науково-виробничого центру «Екострой» про визначення класифікаційного статусу від 24 грудня 2014 року, технічний висновок Одеського відділення науково-виробничого центру «Екострой» про результати обстеження будинку - пам'ятки архітектури та містобудування від 30 березня 2015 року, лист управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини від 27 березня 2015 року, а також диск з відеозаписом щодо можливості доступу на дах та до димоходів, які до суду першої інстанції не подавалися, та без обґрунтування неможливості подати такі докази до суду першої інстанції.

За наведених обставин, не встановивши дійсне призначення спірних приміщень та не врахувавши інтересів власників інших квартир у будинку, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Загальними положеннями, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 316 ЦПК України, визначено вимоги щодо обов'язкового установлення судом під час вирішення спору в межах позовних вимог обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, без виконання яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак