Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення грошових коштів за договором позики, за касаційною скаргою Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», в інтересах якого діє Соковець ІннаОлександрівна, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (далі - ДП «Укртранснафтопродукт» ) про стягнення грошових коштів за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 грудня 2011 року між ним та відповідачем було укладено Договір безвідсоткової поворотної позики, відповідно до умов якого сума позики становить 100 000 грн, договір укладений на строк з 01 грудня 2011 року по 01 грудня 2012 року. Між сторонами також була укладена Додаткова угода №1 від 30 листопада 2012 року, відповідно до умов якої строк позики починається з моменту набрання чинності цим Договором і закінчується 29 грудня 2013 року. На виконання умов Договору позивачем були внесені грошові кошти в сумі 100 000 грн до каси відповідача, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру. Разом з тим, в порушення умов Договору 29 грудня 2013 року поворотна безвідсоткова позика не була повернута позивачу. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача заборгованість, яка складається з: 100 000 грн - сума позики, штраф у розмірі 20 000 грн, відсотки у розмірі 33 863, 01 грн, збитки від інфляції в розмірі 75 700, 46 грн та судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 до ДП «Укртранснафтопродукт» про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено.

Стягнуто з ДП «Укртранснафтопродукт» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики від 01 грудня 2011 року в розмірі суми основної заборгованості - 100 000 грн; відсотки за користування вказаними коштами за період з 30 грудня 2013 року по 08 вересня 2015 року в сумі - 33 863,01 грн; штраф за період з 30 грудня 2013 року по 29 грудня 2014 року в сумі - 20 000 грн та інфляційні нарахування за період з 30 грудня 2013 року по 14 липня 2015 року в розмірі - 75 700 грн та судовий збір в розмірі - 2 295,63 грн, а всього в розмірі - 231 858,64 гривень.

У касаційній скарзі ДП «Укртранснафтопродукт», в інтересах якого діє СоковецьІ.О., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 грудня 2011 року між ОСОБА_4 та ДП «Укртранснафтопродукт» було укладено Договір безвідсоткової поворотної позики, згідно якого позикодавець надає позичальнику фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі 100 000 грн зі строком повернення до 01 грудня 2012 року.

30 листопада 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору безвідсоткової поворотної позики від 01 грудня 2011 року, відповідно до умов якої строк дії Договору продовжено до 29 грудня 2013 року.

Викладено в новій редакції п.п. 7.1., 7.2. Договору відповідно до внесених змін. При простроченні повернення позики (її частини) Позичальник сплачує штраф у розмірі 20 % від неповерненої суми позики, також, додатково до штрафу, Позичальник сплачує відсотки в розмірі 20 % річних в разі прострочення виконання зобов'язань, взятих на себе відповідачем за вказаним Договором та виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення. При цьому, Позичальник зобов'язаний повернути суму позики, збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Також судами встановлено, що позивач вніс грошові кошти в розмірі 100 000 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру: № 36 від 01 грудня 2011 року, № 37 від 02 грудня 2011 року, № 38 від 05 грудня 2011 року, № 39 від 19 грудня 2011 року, № 40 від 20 грудня 2011 року, № 41 від 21 грудня 2011 року, № 42 від 22 грудня 2011 року, № 43 від 23 грудня 2011 року, № 44 від 26 грудня 2011 року, № 45 від 27 грудня 2011 року, № 46 від 28 грудня 2011 року, № 47 від 29 грудня 2011року.

Обставини внесення коштів позивачем до каси підприємства також підтвердила в суді першої інстанції свідок ОСОБА_7, підпис якої міститься на оригіналах квитанцій до прибуткових касових ордерів, що наявні в матеріалах справи.

05 травня 2014 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про виконання грошових зобов'язань за Договором безвідсоткової поворотної позики від 01 грудня 2011 року.

У відповідь на вказану вимогу позивачу було надіслано лист від 12 травня 2014 року № 25, підписаний В.о. генерального директора ДП «Укртранснафтопродукт» О.В. Стрельцовим, з якого вбачається, що відповідач підтверджує ту обставину, що в останнього наявна заборгованість перед позивачем за Договором позики, однак, у відповідача відсутні фінансові можливості для погашення боргу.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про існування між сторонами відносин, які виникли із Договору безвідсоткової поворотної позики від 01 грудня2011 року, щодо якого відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань щодо повернення грошових коштів позивача, а тому на користь ОСОБА_4 з ДП «Укртранснафтопродукт» підлягають стягненню сума основної заборгованості у розмірі 100 000 грн, штраф - 20 000 грн, відсотки - 33 863, 01 грн, збитки від інфляції - 75 700, 46 грн.

Крім того, доводи касаційної скарги про фіктивність договору позики, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем договір позики від в судовому порядку не оспорювався, а тому даний договір позики від 01 грудня 2011 року є чинним.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Укртранснафтопродукт», в інтересах якого діє Соковець Інна Олександрівна, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук