Справа № 342/190/16-ц
Провадження № 2/342/228/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Винниченка (Гагаріна), 5 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що зазначений будинок належали колгоспному двору, головою якого була її мати - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок, виданого 26.12.1989 р. виконкомом Городенківської районної ради. 17.01.2004 року померла ОСОБА_5. Похованням, проведенням поминальних служб та встановленням надмогильного пам'ятника займалися позивач з своїм чоловіком. У зв'язку із раптовою смертю ОСОБА_5 не склала письмового розпорядження щодо свого майна. В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в Городенківську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, до складу якої входить вищевказане будинковолодіння. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок з господарськими будівлями, спорудами по вул. Винниченка (Гагаріна), 5 в с. Кунисівці дане господарство відноситься до колгоспного двору, головою якого була померла. Будинок побудований в 1981 році, а з 1982 року позивач проживає у спадковому господарстві, неодноразово проводила як поточний так і капітальний ремонти, несе усі фінансові витрати по утриманню та обслуговуванні господарки, обробляє присадибну земельну ділянку площею 0,51 га. Похованням матері і чоловіка займалася ОСОБА_1 особисто та за власні кошти. Тобто, фактично вступила в управління спадковим майном, але документально не оформила прийняття спадщини. Спору щодо спадкового майна немає, відповідачі не заперечують щодо оформлення права власності на спадкове майно вцілому за позивачем, що підтверджується належним чином завіреними письмовими заявами.

В судове засідання сторони не зявилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі подали заяви, в яких зазначено, що вони відмовляються від належної їм частки спадкового майна.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.12.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 246 від 13.12.1989 року слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Кунисівці по вулиці Гагаріна за № 5 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5.

Згідно з технічною документацією житлове господарство, розташоване в с. Кунисівці по вул. Винниченка, 5 Городенківського району Івано-Франківської області, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1982 р., загальною площею 87,9 кв.м., житловою площею 70,5 кв.м., літньої кухні, 2 комор, стайні, 2 стодол, вбиральні, гаражу, стодоли, погрібу, криниці, огорожі, вимощення.

З висновку про вартість майна, визначеного приватним оцінювачем ОСОБА_6 вартість домоволодіння станом на 18.02.2016 року становить 63931,29 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Довідкою № 593, виданою виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради встановлено, що станом на 15.04.1991 року в с. Кунисівці по вулиці Винниченка, 5 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, голова сім'ї; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, зять; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, онука; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, онука; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, онук.

ОСОБА_5 померла 17.01.2004 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НМ № 160932.

ОСОБА_7 помер 18.07.2015 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-НМ № 212939.

З копії свідоцтва про народження серії ЯТ № 644815 слідує, що позивач є донькою ОСОБА_9 та ОСОБА_5. Згідно свідоцтва про одруження серії І-АБ № 003972, ОСОБА_10 після реєстрації одруження 16.09.1972 року з ОСОБА_7, змінила прізвище "Роїк" на "Кошка".

Померла ОСОБА_5 заповіту не вчиняла.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла ОСОБА_1 (позивач), так як на час смерті матері проживала разом з нею, що стверджено довідкою № 128, виданою 01.04.2016 року виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 865/02-31 від 15.12.2015 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_5, померлої 17.01.2004 року на житловий будинок № 5 по вул. Винниченка, № 5 в с. Кунисівці Городенківського району. Оскільки згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору належить відповідна частка житлового будинку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 130 від 01.04.2016 року, виданої виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради слідує, що земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель по вул. Винниченка, 5 в с. Кунисівці становить 0,25 га.

Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Винниченка, 5 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області, однак оформити документи не має можливості через реєстрацію господарства як колгоспного двору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно п.4 ч.1ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сімї.

Судом встановлено, що відповідачі по справі відмовляються від належної їм частки спадкового майна, що стверджено поданими до суду заявами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Винниченка (Гагаріна), 5 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами.

На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 346, 365, 392, 1216, 1222, 1268-1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по вул. Винниченка (Гагаріна), 5 в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.