Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Красноградська міська рада Харківської області, про визнання права власності за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_5, третя особа - Красноградська міська рада Харківської області, про визнання права власності за набувальною давністю, який мотивований тим, що позивач згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 16 травня 2003 року придбала у ТОВ «Стара фортеця» приміщення ресторану з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки попередньому власнику ресторан належав як цілісний майновий комплекс, фактично складався з будівлі саме ресторану та розташованого в дворі ресторану об'єднаного в одну будівлю комплексу надвірних будівель, розташованих на закріпленій для обслуговування ресторану земельній ділянці, вона була переконана, що всі допоміжні будівлі ресторану належать їй на праві власності, а тому весь час відкрито і безперервно користувалася всім комплексом будівель.

На початку 2008 року Красноградська районна рада, встановивши, що у позивача відсутні належні правовстановлюючі документи щодо приміщення літера «Е» площею 10,1 кв. м, розташованого за вищевказаною адресою, вважаючи вказане приміщення літ. «Е» своєю власністю, прийняла рішення щодо проведення інвентаризації, в ході якої 13 лютого 2008 року був виготовлений технічний паспорт.

Згідно рішення виконкому Красноградської міської ради від 14 березня 2008 року видано свідоцтво про право власності на вказане приміщення. 11 грудня 2008 року між Красноградською районною радою та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу зазначеного приміщення літера «Е» площею 10,1 кв. м, розташованого за адресою АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області Момот С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1-8457.

Позивач вважає себе законним власником даного приміщення та в судовому порядку оскаржувала факт продажу. З моменту придбання даної будівлі відповідач ОСОБА_5 жодного разу не з'явилась за адресою: АДРЕСА_1, будівля знаходиться в повному володінні позивача. ОСОБА_4 зазначає, що вона добросовісно вважала, що дане приміщення є її власністю, весь час з моменту придбання приміщення ресторану по АДРЕСА_1 не приховувала факт знаходження майна в своєму володінні, до моменту подання позову фактично й безперервно володіла вказаним майном, а відповідач, як юридичний власник, знаючи про це, ніякого інтересу до придбаної напівзруйнованої будівлі не проявляє. В зв'язку з наведеним позивач, вважаючи, що в неї є підстави для набуття права власності на дане приміщення за набувальною давністю, просила визнати за нею право власності на вищевказане приміщення.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння), тому ОСОБА_4 не є добросовісним володільцем будівлі літ. «Е», площею 10,1 кв. м, розташованої за адресою АДРЕСА_1, так як вона завжди знала, що вказана спірна будівля належить іншій особі - ОСОБА_5 та з 2010 року намагалась визнати недійсним рішення сесії Красноградської районної ради Харківської області від 04 грудня 2008 року, яким право викупу вказаної будівлі надано відповідачу.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 10 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук