Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Сьома Львівська державна нотаріальна контора, про визнання правочину удаваним в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначав, що 24 лютого 1995 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Також вказував, що квартиру було куплено за його кошти, які він особисто передав продавцю, але квартиру було оформлено на матір - ОСОБА_7, оскільки він розпочав процес розірвання шлюбу з ОСОБА_8

В цей же день - 24 лютого 1995 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла оспорювану квартиру позивачу.

ОСОБА_4 просив визнати зазначений вище договір купівлі - продажу удаваним в частині покупця, з моменту вчинення, визнати його покупцем та визнати за ним правовласності.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львовавід 30 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 24 лютого 1995 року - удаваним правочином в частині покупця ОСОБА_7

Визнано ОСОБА_4 покупцем за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 24 лютого 1995 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року рішення Залізничного районного суду м. Львовавід 30 листопада 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Судом встановлено, що 24 лютого 1995 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) за 40 000 000 (сорок мільйонів) крб.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 20 березня 1995 року власником оспорюваної квартири є ОСОБА_7

Заповітом від 05 січня 2010 року ОСОБА_7 все належне їй на день смерті майно рухоме і нерухоме заповіла своєму онуку ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Відповідно до ст. 58 ЦК Української РСР (тут і далі чинного на момент виникнення спірних правовідносин) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Статтею 153 ЦК Української РСР передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 46 ЦК Української РСР, ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

За правилами ст. 60 ЦПК Українипозивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази в справі, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу придбала оспорювану квартиру, за яку віддала грошові кошти ОСОБА_6, в ході розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів про удаваність правочину в частині покупця, тобто підстав для визнання спірного договору удаваним в частині покупця, не вбачається.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Посилання апеляційного суду на пропуск строку позовної давності є зайвим, оскільки апеляційний суд відмовив у задоволенні позову по суті заявлених вимог, і не впливає на правильність прийнятого апеляційним судом рішення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

Т.Л.Ізмайлова

Г.І. Мостова