Справа № 450/2229/15 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/1438/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: не з»явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження у договорах кредиту, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року у позові ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження у договорах кредиту відмовлено .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необґрунтованість. Зокрема зазначає, що між сторонами було укладено кредитний договір в сумі 900 000 грн. зі сплатою процентної ставки за кредитом 13,5 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 27.09.2032 р., 22.09.2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору відповідно до якої ст. 6 договору кредиту викладено в новій редакції. Також 2.07.2011 року сторони дійшли згоди договір кредиту викласти у новій редакції. Вказує, що суд не взяв до уваги того, що текст третейського застереження (угоди) закріплених у договорах кредиту, про передачу спору на розгляд постійно діючому третейському суду не може містити вказівки на конкретного третейського суддю, що розглядає спір. Також, суд не звернув увагу на те, що третейська угода, викладена у вигляді третейського застереження в договорах, повинна містити інформацію, зокрема про предмет спору. Таким чином на момент укладення третейської угоди конкретно визначений спір повинен існувати і за обопільною згодою його сторін повинен бути включеним до третейської угоди. Крім того, кілька суддів третейського суду є працівниками «Укрсоцбанку», а тому у даному випадку суд не може бути безстороннім. Вказує, що від неї були приховані істотні умови для укладення третейської угоди, що вказує на те, що третейське застереження було укладено апелянтом під впливом обману. Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09. 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту № 6000/07-207. Пунктом 6. 2 зазначеного договору встановлено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. 22.09.2009 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту № 600/07-2007 від 27.09.2007 року. Згідно п.2 Додаткової угоди сторони вирішили викласти ст. 6 Договору в наступні редакції: 6.1 всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або часткове, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової 15 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005 p., видане Київським міським управлінням юстиції). Розгляд здійснюється одноособово суддею постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем, згідно регламентом зазначеного третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди і з яким сторони ознайомилися. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною, а у разі її відсутності одноособово третейським суддею Білоконем Юрієм Миколайовичем. При неможливості розгляду спору вказаними в даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як роз'яснено Конституційним Судом України в рішенні №1-рп/2008 від 10.01.2008 року у справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Згідно ч.2 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Право сторін на передачу справи на вирішення третейського суду є альтернативним способом захисту прав фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин та не позбавляє сторін права на захист своїх прав та інтересів у судовому порядку.

Аналогічну позицію займають і Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" в абз.5 п.2 роз'яснено, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. В абзаці 2 п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" викладено роз'яснення, згідно якого договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Про обґрунтованість такого висновку колегії суддів свідчить і практика Європейського суду з прав людини, який в абзаці 3 п.49 рішення у справі "Девеер проти Бельгії" від 27.02.1980 року однозначно зазначив, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним та не суперечить Конвенції, якщо відмова від державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на час вчинення правочинів сторонами були дотримані вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі кожного з них.

Відповідно до ч.2 ст.1 ЗУ «Про третейські суди» передбачена можливість звернення за згодою сторін до третейського суду, крім випадків, встановлених законом, а саме: звернення за вирішенням спору до третейського суду є правом, а не обов»язком сторін і не виключає можливості звернення за вирішенням спору до суду загальної юрисдикції у порядку ст. 3 ЦПК України, а значить третейське застереження жодним чином не впливає на об»єм і можливість реалізації сторонами угоди їхніх прав та обов»язків по договору.

На час укладення договорів не існувало заборони розгляду третейськими судами спорів про захист прав споживачів. Пункт 14 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», яким була введена така заборона, набрав чинності 3 лютого 2011 року.

Відтак на момент укладення договору кредиту , включення в текст третейських застережень не суперечило закону, а тому не порушувало наданих законом прав учасників договору.

Даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не ставлять під сумнів його законність.

А тому, на підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра