Єдиний унікальний номер: 378/516/16-ц
Провадження № 2/378/199/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Галич Ю. М.

за участю секретаря: Шевченко Т. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до Журавлиської сільської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулась ОСОБА_1, посилаючись на те, що 14 січня 1998 року в Журавлиській сільській раді Ставищенського району Київської області її батько ОСОБА_4 склав заповіт, тобто особисте розпорядження на випадок своєї смерті, а саме: «все моє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю своїй дочці ОСОБА_1». ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер. 23 лютого 2016 року вона звернулася до Ставищенської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за вказаним заповітом. Спадкоємцем першої черги крім неї, є працездатний син спадкодавця - ОСОБА_3, який в силу статті 1241 ЦК України не має права на обов'язкову частку в спадщині. 23 лютого 2016 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно через невірне написання її прізвища - «ОСОБА_1» у вказаному заповіті, тоді як на час його посвідчення її прізвище було «ОСОБА_1». Отже із заповіту неможливо встановити справжню волю заповідача щодо особи, яка спадкує майно за заповітом, не визнаним у встановленому законом порядку недійсним..

Вважає, що волею спадкодавця було заповісти ОСОБА_1 належне йому майно, і саме вона, його дочка, є особою визначеною в заповіті. Помилкове зазначення її дівочого прізвища в заповіті не має позбавляти її права на спадкування.

Позивачка просить положення заповіту складеного 14 січня 1998 року ОСОБА_4 та посвідченого Журавлиською сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №2 «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за Законом матиму право, заповідаю своїй дочці ОСОБА_1» розуміти так «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за Законом матиму право, заповідаю своїй дочці ОСОБА_1.

В судове засідання позивачка та її представник не прибули, до суду подали заяви, в яких позовні вимоги підтримують, справу просять розглядати без їх участі.

Представник відповідача Журавлиської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подали заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у відсутність їх представника.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судовому засіданні не прибув, до суду подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву про визнання вказаного позову відповідачем, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14 січня 1998 року в Журавлиській сільській раді Ставищенського району Київської області ОСОБА_4 складено заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області за реєстром №2, тобто особисте розпорядження на випадок своєї смерті, а саме: «все моє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю своїй дочці ОСОБА_1» (а.с. 11, 18-21)

Із матеріалів спадкової справи (а.с. 10-17) встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Журавлиха Ставищенського району Київської області помер ОСОБА_4. (а.с. 14 зворот). 23 лютого 2016 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася позивачка - дочка померлого та спадкоємиця за заповітом (а.с. 14). Спадкоємцем першої черги крім позивачки, є працездатний син спадкодавці - ОСОБА_3, який в силу статті 1241 ЦК України не має права на обов'язкову частку в спадщині.

Інших осіб, які б відповідно до ст. 1241 ЦК України мали б право на обов'язкову частку в спадщині (малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця, непрацездатного вдівця та непрацездатних батьків) немає.

23 лютого 2016 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори листом №206/02-14 відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно через невірне написання її прізвища - «ОСОБА_1» у вказаному заповіті, тоді як на час його посвідчення її прізвище було «ОСОБА_1» (а.с. 17).

Із копії свідоцтва про народження (а.с. 9) встановлено, що батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища НОМЕР_1 від 21 червня 2014 року (а.с. 16), 12 листопада 1989 року у виконкомі Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_7, взявши при одруженні прізвище «ОСОБА_1», актовий запис №20. 12 грудня 1997 року вказаний шлюб було розірвано.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті і у відповідності до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Відповідно ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що волею спадкодавця було заповісти ОСОБА_1 належне йому майно, і саме його дочка ОСОБА_1, є особою визначеною в заповіті. Помилкове зазначення дівочого прізвища позивача в заповіті не має позбавляти її права на спадкування.

Оскільки відповідач до пред'явлення позову про тлумачення заповіту і під час розгляду справи не оспорювали цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Керуючись 1223 ч. 1, 1236, 1241, 1256, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Положення заповіту складеного 14 січня 1998 року ОСОБА_4 та посвідченого Журавлиською сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №2 «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за Законом матиму право, заповідаю своїй дочці ОСОБА_1» слід розуміти так «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті, і на що я за Законом матиму право, заповідаю своїй дочці ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю. М. Галич