Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ВЛАСОВА С.О.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 26.08.2015 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Сторони з 11.06.2009 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАЦС по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 226, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3. Через нетривалий час після одруження стосунки між подружжям стали погіршуватися, почали виникати сварки, непорозуміння, сторони втратили подружній комфорт і комунікацію. Такі стосунки негативно вплинули на дитину, яка почала хвилюватися, втрачати сон тощо. Дії позивача, спрямовані на збереження сім'ї, результату не дали через негативну поведінку відповідача, після чергового конфлікту сторони близько двох років тому фактично розійшлися, стали проживати окремо, з того часу не мають спільного побуту. Відповідач самоусунувся від участі в житті дитини, від її утримання та виховання, не надає коштів для дитини, син перебуває на повному утриманні матері. Між тим, відповідач має доходи від неофіційної роботи в кафе «Апріорі».

За таких обставин, збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, із чим фактично погоджується і відповідач, який не заперечує проти розірвання шлюбу та залишення сина при матері.

Посилаючись на ці обставини, на норми СК України щодо припинення шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, позивач просив: розірвати без надання часу на примирення шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, що був зареєстрований 11.06.2009; визначити місце проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.10.2015 позов задоволено:

шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, укладений 11.06.2009 і зареєстрований Відділом РАЦС по м. Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 226, розірвано; сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживанні з матір'ю ОСОБА_1;

стягнуто з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; стягнуто з відповідача на користь держави 243,60 грн судового збору.

Відповідач оскаржив рішення суду в частині визначення розміру аліментів, у іншій частині рішення не оскаржує. Не заперечуючи свого обов'язку брати матеріальну участь в утриманні дитини, вказує на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення в справі, що призвело до неправильного вирішення спірного питання. Так, суд не врахував, що відповідач є інвалідом безстроково (не має одного ока), внаслідок чого не може знайти добре оплачуваної роботи, тому не може й сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Просить у оскарженій частині рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів до суми у 800,00 грн щомісячно.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач зазначає про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду, посилається, при цьому, на недостатність своїх коштів для утримання дитини та на наявність у сина захворювань, що потребує додаткових витрат на лікування дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: відповідача ОСОБА_2, який скаргу підтримав і водночас пояснив, що наразі офіційно не працює, проте, спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в апеляційній скарзі, та намагатиметься, по-можливості, сплачувати більше, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_5, які з доводами апеляції погодилися частково, позивач погодився із неможливістю сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі і мінімально достатнім їх розміром вважає 1000,00 грн щомісячно, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції і з урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу не робить висновків щодо судового рішення по суті в неоскарженій частині (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

Задовольняючи повністю вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно, суд першої інстанції із урахуванням визнання позову відповідачем виходив із наявності та доведеності підстав для такого вирішення справи. Однак, повною мірою погодитись із таким рішенням колегія суддів не може.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сторони проживають окремо: ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3, який перебуває на її утриманні, у АДРЕСА_2, ОСОБА_2 у АДРЕСА_1. Шлюб між сторонами, що був укладений 11.06.2009, розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.10.2015, сина залишено на вихованні при матері. Ці обставини підтверджуються документами (а.с. 9, 11, 12, 15, 16), встановлені зазначеним рішенням суду, яке в іншій, окрім стягнення аліментів, частині не оспорюється, та визнані сторонами.

Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини та необхідність сплати матері аліментів для цього як такі батьком дитини не заперечуються. Ставлячи питання про зміну судового рішення, відповідач ОСОБА_2 вказував на те, що суд не з'ясував із належною повнотою обставин, що мають значення в справі. До апеляційної скарги відповідач додав видане на його ім'я 03.09.2009 як інваліду ІІІ групи (не має одного ока) на термін довічно з 01.09.2009 посвідчення серії НОМЕР_3 одержувача державної соціальної допомоги (а.с. 31) оригінал якого був оглянутий апеляційним судом. У судовому засіданні надав для огляду й платіжну картку, призначену для одержання соціальної допомоги, яка надходить, як пояснив відповідач, в розмірі 1000,00 грн щомісячно, та пояснив, що має й тимчасові та випадкові підробітки, тому може сплачувати аліменти у запропонованому ним розмірі. Позивач ОСОБА_1 до заперечень на апеляцію додала довідку УДППЗ «Укрпошта» від 18.04.2016 № 214 про отримання нею за період з жовтня 2015 р. по березень 2016 р. зарплати в розмірах від 354,00 грн на місяць до 2419,40 грн на місяць, всього 10919,37 грн, а також погодилася із надмірністю, з огляду на обставини, розміру стягнутих з відповідача аліментів. Ці обставини обопільно визнаються сторонами. Щодо визнання позову в суді першої інстанції відповідач пояснив, що дійсно сказав, що визнає його, але при цьому розгубився, все було швидко, більше його ні про що не питали і нічого не пояснювали.

Обов'язок батька, який проживає окремо від дитини, утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений законом (ст. 180 СК України). У твердій грошовій сумі аліменти можуть бути присуджені, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ст. 181 ч. 3, ст. 184 СК України). Присуджуючи аліменти, суд враховує, зокрема, матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

Повне або часткове визнання позову є правом відповідача, при цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України; до ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а якщо визнання відповідачем позову суперечить закону, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 10 ч. 4, ст. 31 ч. 2, ст. 174 ч.ч. 1, 2, 4 ЦПК України).

Спір виник із сімейних відносин, позивач пред'явив до відповідача три позовні вимоги, кожна з яких має істотне значення для обох сторін і щодо кожної з яких є важливими належне з'ясування дійсної позиції сторін із урахуванням розуміння ними відповідних правових наслідків. Як випливає з матеріалів справи (журнал судового засідання на а.с. 22-23 та ін.), що узгоджуються з поясненнями сторін в апеляційному суді, 26.10.2015 судове засідання було відкрито о 15:56:00 к.ч., до нарадчої кімнати суд видалився о 16:00:01, на загальне запитання суду щодо визнання позову відповідач дав ствердну відповідь, однак, з'ясування його мотивованої позиції щодо кожної з пред'явлених вимог не відбулося, наслідки заяви про визнання позову відповідачу судом не були роз'яснені відповідно до вимог цивільного процесуального закону, суд не пересвідчився у дійсному розумінні відповідачем результату прийняття визнання позову судом щодо відповідних вимог.

За таких умов, у контексті вирішення вимоги про стягнення аліментів визнання позову (зазначеної вимоги) відповідачем не може бути визнано таким, що відповідає вимогам закону. Суд першої інстанції не мав належних і достатніх підстав приймати таке визнання та суто на ньому, без з'ясування інших обставин, що мають значення в справі, задовольняти в повному обсязі вимогу про стягнення аліментів, рішення в цій частині не може бути визнане належно вмотивованим і обґрунтованим. Відповідно, й апеляційним судом не може бути взяте до уваги таке визнання позову. Понад те, мають місце та підтверджені в судовому засіданні обставини, що впливають на вирішення указаної вимоги, а істотні обмеження відповідача внаслідок наявної очевидної фізичної вади у працевлаштуванні сумнівів не викликають.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють ці спірні правовідносини, та порушив норми процесуального права, суд не з'ясував належним чином обставин справи в частині, що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3, їх розмір є необґрунтованим і надмірним, при його визначенні не враховувалися обставини, що унеможливлювали стягнення таких аліментів. В оскарженій частині рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України. Поряд із цим, саме по собі ініціативне визнання відповідачем спроможності сплачувати в розмірі 800,00 грн щомісячно, а також ініціативне бажання сплачувати аліменти й у більшому розмірі, є його правом, прав позивача та дитини не порушує та враховується при вирішенні спору.

Виходячи з наведеного та на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги з урахуванням встановленого в справі та позиції сторін в апеляційному суді, а саме - зміни рішення суду в частині вирішення вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини зі зменшенням розміру стягнутих аліментів до 1000,00 грн щомісячно, що, на думку колегії, відповідатиме вимогам закону, справедливості, фактичній позиції сторін і, насамперед, інтересам дитини, оскільки тривалий час забезпечуватиме належний розмір аліментів. Доводи позивача, викладені в запереченнях на апеляцію, щодо наявності у нього витрат на лікування дитини, знаходяться за межами позову, що розглядається, тому не можуть братися до уваги при перегляді апеляційним порядком оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року у частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши їх до суми у 1000,00 грн (одна тисяча гривень 00 коп.) щомісячно, у решті рішення суду в цій частині залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді