УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі:головуючого: судді Гончарука В.П.

при секретарі Красновій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, щодо скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1509/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулися до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1509/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивував ти, що 24 вересня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення по справі № 1509/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1 049 641,41 грн., та солідарно стягнуто третейський збір у розмірі 10 896,41 грн. Заявник не приймав участі в справі в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків. Вважає, що справа, по якій прийнято рішення третейського суду, непідвідомча даному суду, не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди», та вважає, що дане рішення є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Представник заявника в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності заявника, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки сулу не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали третейської справи № 1509/15, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

24 вересня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення по справі № 1509/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1 049 641,41 грн., та солідарно стягнуто третейський збір у розмірі 10 896,41 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Частиною 1 ст. 12 цього Закону визначено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5 ст. 12 Закону визначено, що третейська угода укладається в письмовій формі та має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце та дату укладення угоди.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору № 840/1-27/16/3/8-281 від 29 вересня 2008 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляючись про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним суддею, - третейськими суддями Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. в порядку черговості.

Отже, даний кредитний договір містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків суддею одноособово згідно регламенту даного третейського суду.

Із загального змісту Закону України «Про третейські суди» вбачається, що оскарження рішення можливе у вигляді його скасування за формальними ознаками та у виключних випадках, перелік яких встановлений у ст. 51 Закону України «Про третейські суди» і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Статтею 14 Закону України «Про третейські суди» передбачено право сторін вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Частинами 1-3 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що склад третейського суду формується шляхом призначення чи обрання третейських суддів (третейського судді). Третейський суд може розглядати справи в складі одного третейського судді або в будь-якій непарній кількості третейських суддів. У постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків суддями Третейського суду є особи, які відповідають вимогам, що встановлені в «Положенні про постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків» та внесені до списку третейських суддів Третейського суду.

Згідно ст. 19 Закону України «Про третейські суди» третейський суддя не може брати участі у розгляді справи, а після його призначення чи обрання підлягає відводу чи самовідводу якщо, крім іншого, він особисто чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи, а також у разі встановлення стороною обставин, які дають їй підстави вважати упередженим або необ'єктивним ставлення третейського судді до справи, про яке сторона дізналася після його обрання чи призначення.

Так, судом встановлено, що в третейському застереженні вказані конкретні судді, якими одноособово в порядку черговості має бути розглянутий спір у третейському суді. З матеріалів третейської справи вбачається, що справа була розглянута третейським суддею Ярошовець В.М.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких третейськими судами заборонений.

Згідно п. 1.2 кредитного договору № 840/1-27/16/3/8-281 від 29 вересня 2008 року, Кредит надається позичальнику ОСОБА_2 на споживчі потреби.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, про скасування якого просять заявники ухвалено 19.02.2016 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Оскільки ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015р. у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та для всіх судів України, відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

29 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, який звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1509/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, був укладений договір поруки № 840/5-27/16/10/8-310 відповідно до якого поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань , щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій а також можливих штрафних санкцій(пені, штрафу), у розмірі в строки та в порядку передбаченим даним кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, справа, в якій постановлене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 24 вересня 2015 року не пов'язана із захистом прав споживача, оскільки ОСОБА_1 в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем банківських послуг, а виступає поручителем по зобов'язаннях боржника-юридичної особи на підставі укладеного договору поруки від 29 вересня 2008 року № 840/5-27/16/10/8-310, тобто є особою, яка взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по кредитним зобов'язанням позичальника, а не особою, яка замовила банківські послуги (отримала кредит) для власних потреб.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 3 лютого 2016 року при розгляді справи № 6-2630цс15 визначено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Аналогічні правові позицій висловлені Верховним Судом України в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2712цс15 та в постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2892цс15.

Згідно з п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, щодо скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1509/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 51, 55, 57 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2,73, 210, 389-4, 389-5, 389-6 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1, щодо скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1509/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва у відповідності до вимог ч.1 ст.389 -6 ЦПК України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 10 діб з дня проголошення рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Апеляційного суду міста Києва.

Суддя: