Справа № 161/3521/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л.М.
Провадження № 22-ц/773/392/16 Категорія: 2 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Осіпука В.В.,

суддів Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

за участю секретаря Лимар Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника відповідач ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Луцької міської ради Волинської області про скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, визнання державного акту на право власності недійсним та скасування державної реєстрації, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом, за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2016 року первісний позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Луцької міської ради від 02 березня 2006 року № 2/2.1 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду» в частині передачі земельної ділянки площею 0,0696 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд ОСОБА_8 за адресою: вул. Ломоносова, 52а, м. Луцьк, Волинської області.

Визнано недійсним державний акт серія ЯГ № 54287 на право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га, розташовану за адресою: м. Луцьк, вул. Ломоносова, 52а, виданий на імя ОСОБА_8 та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасовано запис про реєстрацію.

В решті вимог первісного позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 просить його скасувати через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Відшкодувати йому понесені судові витрати по справі.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2, вважаючи оскаржуване рішення законним, просить залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це слідує з матеріалів справи та досліджених інвентаризаційних справ належних сторонам будинковолодінь, що позивач ОСОБА_1І на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, отриманого ним після смерті матері ОСОБА_9, є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 1 за адресою: вул. Янки Купали в м. Луцьку Волинської області, тобто житлового будинку та літньої кухні Б-1, літньої кухні В-1, погрібу з шийкою Г, гаража Д-1, сараю б, вбиральні в, огорожі 1 (а. с. 4-6). Дане будинковолодіння побудоване на земельній ділянці, що надавалась у 1954 році під індивідуальне будівництво його первісному власнику ОСОБА_10

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку № 52 по вул. Ломоносова в м. Луцьку на підставі договору дарування від 19 серпня 2002 року № 5-1149 та свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8

Рішенням Луцької міської ради № 27/21 від 02 березня 2006 року спадкодавцю ОСОБА_8 було передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,0696 га (а.с. 71-73).

28 вересня 2006 року на імя ОСОБА_8 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія АГ № 542487 (а.с. 74)

Крім того встановлено і це не оспорюються сторонами, що рішенням Луцької міської ради № 60/59 від 28 травня 2014 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вул. Янки Купали, 1 (а.с. 13).

Під час виготовленн проекту землеустрою позивачем ОСОБА_1, виявилось, що погріб з шийкою Г, який є складовою частиною його будинковолодіння, знаходиться на земельній ділянці приватизованій ОСОБА_8

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 1/2011 до майна померлої ОСОБА_9 та інвентаризаційної справи на будинковолодіння по вул. Янки Купали, 1 в м. Луцьку погріб з шийкою Г перейшов у власність позивача за первісним позовом від ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом, а його будівництво було здійснено зі згоди сусідів, що не суперечило п. 12 діючої на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1996 року, і це спростовує доводи відповідача про віднесення зазначеного обєкта до самочинного будівництва (а. с. 95-122).

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 та п.п. 2, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 2 ст. 386, ч. 2 ст. 393 цього Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Статтею 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а статтею 155 цього Кодексу що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Виходячи з викладеного та враховуючи те, що оскаржуваним рішенням ради та Державним актом про право власності на земельну ділянку, виданим на імя ОСОБА_8, порушено право позивача ОСОБА_11, як власника будинковолодіння № 1 за адресою: вул. Янки Купали в м. Луцьку Волинської області, складовою частиною якого є погріб з шийкою Г, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 308 ЦПК України слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді