Провадження № 22-ц/780/2874/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 18 01.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати договір про поділ майна подружжя від 12 серпня 2014 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року провадження у даній справі відкрито.

02 грудня 2015 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельної ділянки, придбаних під час проживання у шлюбі та зареєстрованих на ім'я відповідача. Як стало відомо позивачу, ОСОБА_2 без його згоди хоче реалізувати вказане майно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 257,1 к.м., житловою площею 125,4 кв.м., який зареєстрований за ОСОБА_2

Вікторівною. Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1505 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Серед доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначила, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд не навів жодних обґрунтованих підстав для обрання такого виду забезпечення, як накладення арешту на нерухоме майно.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, суд першої інстанції не перевірив належним чином, що між сторонами дійсно виник спір з приводу цього нерухомого майна.

Так, з тексту позовної заяви вбачається, що між сторонами у справі укладено договір про поділ спільного майна подружжя, відповідно до умов якого нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 257,1 к.м., житловою площею 125,4 кв.м., та земельна ділянка площею 0,1505 га, розташована за тією ж адресою, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, перейшли у власність відповідача. Заявляючи вимоги про визнання такого договору недійсним, позивач посилався на те, що відповідачем не було сплачено йому вартості ? частини нерухомого майна, як було між ними домовлено при підписанні договору.

При цьому, матеріали справи не містять власне самого договору про поділ спільного майна подружжя, чи інших доказів, що свідчили б про його укладання та невиконання будь-яких його умов відповідачем.

Таким чином, посилання апелянта на те, що суд не пересвідчився у тому, що між нею та позивачем дійсно виник спір, є обґрунтованими.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки ухвала постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: