Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив зобов'язати ОСОБА_4 спростувати недостовірні відомості шляхом відкликання, які надані нею до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації у наступних документах: «Пояснення на заяву ОСОБА_3 СО № 272074 від 15 грудня 2011 року щодо визначення регламенту зустрічі з дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2» без дати та підпису: на першому листі пояснення: перший абзац, третій підпункт «- перешкоджає забезпеченню здобуття дітьми повної загальної середньої освіти (систематично не оплачує школу, не приймає участі у покупці книжок, зошитів, атласів, карт, канцелярських виробів, форми, необхідної верхньої одежі, колгот та іншого; не цікавиться успішністю дітей, не відвідує батьківські збори; ініціює безпідставні зустрічі з дітьми під час навчального процесу у школі, що призводить до запізненню дітей на уроки чи пропуску уроків)»; на другому листі пояснення: перший абзац, перший підпункт «- під час спілкування батька з дітьми він неодноразово створював реальну небезпеку для їх життя та здоров'я...»; третій абзац, перший підпункт «- підбурював дітей до бродяжництва...»; третій абзац, третій підпункт «- мала місце неадекватна поведінка батька під час зустрічі по АДРЕСА_1, сексуального характеру по відношенню до доньки 10,5 років у вигляді примушування її до «масажу» ніг, спини; спроби «ночування» разом у одному ліжку; намагання приймати участь у гігієнічних процедурах (купанні) доньки, а також зафіксована жорстка поведінка по відношенню до нашого малолітнього сина, що вступився за свою сестричку.»; на третьому листі пояснення: третій абзац «Стосунки ОСОБА_3 з його батьками аналогічні до його стосунків відносно його дітей.»; ОСОБА_3 усунувся від виконання своїх обов'язків перед батьком і після госпіталізації батька з'являвся епізодично». У заяві від 07 лютого 2013 року на ім'я голови Печерської районної у м. Києві державної адміністрації Федоренка O.A., на першому листі заяви: другий абзац «Повідомляю, що батько дітей ОСОБА_3 систематично порушує рішення опікунської ради стосовно визначення його участі у вихованні дітей № 111 від 03 березня 2012 року та періодично ухиляється від сплати аліментів. Також, батько дітей продовжує перешкоджати виїзду дітей за кордон (не дає свого дозволу на виїзд)»; на другому листі заяви, п. 2: «продовжує залякування дітей, говорячи що він дізнався про їх свідчення, що були надані дітьми опікунській раді і тепер з цим «розбереться»; п. 3: «продовжується неадекватна поведінка батька по відношенню до доньки...»; на третьому листі заяви: перший абзац, третій підпункт «- залякує, якщо вона не погодиться на його пропозиції добровільно, то він примусить її жити разом з ним через опікунську раду, де він нібито про все вже домовився», « - спілкування з донькою виглядає як переслідування її з його сторони»; п. 4: «під час навчання дітей продовжував і продовжує візити в школу під час занять, викликав їх з уроків та зривав учбовий процес.»; на четвертому листі заяви: «Батько запевнив дітей, що адміністрація школи та класна керівниця доньки з ним у змові та будуть шляхом заниження оцінок та авторитету серед однолітків, примушувати її виконувати його бажання (у тому числі відвідування батька донькою таємно, не ставлячи до відома мене та інших членів родини)»; на п'ятому листі заяви: перший абзац «особливу увагу у вигляді нав'язливих візитів, примушування до зустрічі та телефонних дзвінків понад 20-22 рази під час уроків у школі батько приділяє виключно моїй доньці. Подібна поведінка виникла у батька у період її статевого дозрівання (до цього часу батько не приймав ніякої участі у піклуванні) та носять характер тероризування та переслідування. Подібна поведінка батька та його перебування на території школи під час учбового процесу, на мою думку є неприйнятною не тільки для моєї доньки, але і для інших дівчат-підлітків, що навчаються у школі.».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, про відмову у задоволенні указаного позову, адже, як правильно установив суд, подання відповідачем вищевказаних заяв до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей мало місце із метою реалізації відповідачем свого конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив і повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень особистих немайнових прав позивача з боку відповідача, зазначивши, що у вищевказаних заявах відповідач виклала свої оціночні судження щодо поведінки позивача та його участі у вихованні і утриманні дітей.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко