АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2188/16 Справа № 204/8193/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах опікуваного ОСОБА_3 на рішення Красногвардіського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах опікуваного ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду в інтересах опікуваного ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майна за законом, яку 19 жовтня 2015 року уточнила та остаточно просила ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_3 спадкоємцем за законом на спадкове майно його матері ОСОБА_5, померлої 22 жовтня 2012року, а саме на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/4 частину земельних ділянок площею 2,9300 га і 2,7350 га та визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 2,9300 га і 2,7350 га, як на спадкове майно за законом після смерті його матері ОСОБА_5, померлої 22 жовтня 2012 року. В обґрунтування позову вказала, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним і встановлено над ним опіку, призначивши опікуном позивача. Також ОСОБА_3В .страждає хронічним стійким психічним розладом у формі шизофренії, виражений змішаний тип дефекту і не може розуміти значення своїх дій і керувати ними, а 22 вересня 2014 року він був визнаний інвалідом з дитинства.

22 жовтня 2012 року померла його матір ОСОБА_5, після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 2,9300 га і 2,7350 га. У встановлений законом термін ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де йому стало відомо, що його матір ОСОБА_5 заповітом від 18 квітня 2011 року заповіла все своє майно відповідачу ОСОБА_4

Вважає, що ОСОБА_3 має право на спадкування 1/4 частки, відповідно до ст.ст. 1268 та 1241 ЦК України.

Крім того, в позовній заяві зазначено, що за життя своєї матері ОСОБА_3 жодного дня ніде не працював у звязку зі своїм захворюванням. Його матір ОСОБА_5 зверталася до психіатрів з цього приводу, однак не довела до кінця оформлення необхідних документів. Таким чином, ОСОБА_3 є спадкоємцем 3/4 частини спірної квартири та 1/4 частини вищезазначених земельних ділянок, у звязку з чим, вона в його інтересах вимушена звернутися з позовом до суду.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2015 року в задовоелнні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Цим вимогам закону судове рішення не відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов є недоведеним, оскільки позивач на момент смерті спадкодавця не був непрацездатним, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте з такими вимогами повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_5, а інша 1/2 частина вказаної квартири належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 10)

Крім того ОСОБА_5 належали на праві власності 1/2 частина земельні ділянки 5,4700 га, кадастровий номер :02:198:0106, та 1/2 частина земальної ділянки, загальною площею 5,8600 га, кадастровий номер :02:198:0125, які були розташовані території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с. 165-169).

А 22 жовтня 2012 року ОСОБА_5 померла, яка на день смерті зробила заповіт від 18 квітня 2011 року, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б складалося, заповіла відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 10, 145).

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину земельні ділянки 5,4700 га, кадастровий номер :02:198:0106, та 1/2 частину земальної ділянки, загальною площею 5,8600 га, кадастровий номер :02:198:0125, які були розташовані території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, а також на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до спадкової справи № 851/2012рік, заведеної Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_4, ОСОБА_3 та від його імені опікун ОСОБА_2(а.с.130-173).

Крім того, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 листопада 2015 року державним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_2, яка діє як опікун ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані вище квартиру та земельні ділянки (а.с. 173)

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

А згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, а статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2013 року висновком медико-соціальної експертизи ОСОБА_3 була встановлена друга група інвалідності з 28 січня 2013 року на строк до 15 січня 2014 року з причини загального захворювання. Інвалідність встановлено строком до 01 лютого 2014 року, а рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2013 року ОСОБА_3 визнано недієздатним та призначено опікуна ОСОБА_6 та в рішенні суду зазначено, що ОСОБА_3 згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №70 від 28 травня 2013 року, страждає хронічним стійким психічним розладом у формі шизофренії, виражений тип дефекту. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.7).

А згідно висновку медико-соціальної експертизи від 22 вересня 2014 року ОСОБА_3 повторно призначено другу групу інвалідності з 22 вересня 2014 року на строк до 01 лютого 2016 року із зазначенням причини інвалідності інвалід з дитинства. Щодо умов та характеру праці зроблено висновок, що ОСОБА_3 не може виконувати ніякі види праці, що підтверджується довідкою МСЕК серії ААІ № 010581 (а.с. 8).

Також встановлено, що згідно складених КВЖП Красногвардійського району довідки №993 від 09 липня 2012 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала із сином ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3, а відповідно до характеристики від 25 грудня 2012 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, трудової книжки не мав, знаходився на утриманні матері інваліда І групи, (а.с. 48).

Відповідно до ч. 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, тобто на момент смерті він мав психічне захворювання та перебував на утриманні матері та до її смерті проживав з нею та був на її утриманні, а недієздатним він став за рішенням суду лише після смерті матері, тобто 27 вересня 2013 року, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 має право на обовязкову частку у спадщині,

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 28 січня 2013 року медико-соціальною експертизою встановлено інвалідність до 01 лютого 2014 року із зазначенням причини «загальне захворювання» та призначено повторний огляду ОСОБА_3, а також у ОСОБА_3 не виявлено вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, при цьому 28 січня 2013 року, тобто після смерті ОСОБА_5, померлої 22 жовтня 2012 року, медико-соціальна експертиза дозволила займатися ОСОБА_3 надомними видами робот, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції медичні документи останнього не досліджувалися, а також незважаючи на вказаний висновок МСЕК рішенням суду від 27 вересня 2013 року ОСОБА_3 було визнано взагалі недієздатним, з тих підстав, як зазначалося вище, що він страждає стійким хронічним психічним захворюванням, а також в рішенні є посилання на доводи опікуна про те, що ОСОБА_3 хворіє на психічну хворобу з дитинства, проте суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, та передчасно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частвому задоволенню, а ОСОБА_3 успадковує після смерті матері ОСОБА_5 як обовязкову частку у спадщині 1/4 частину квартири АДРЕСА_4, 1/4 частини земельної ділянки, загальною площею5,4700 га, що розташована на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:198:0106, та 1/4 частину земальної ділянки, загальною площею 5,8600 га, кадастровий номер :02:198:0125, що також розташована на території Микільської сільської ради, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Що стосується позовних вимог в яких позивач просить визнати право власності на іншу частину спадкового майна, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач успадковує лише половину спадкового мана, яке належало спадкодавцю, а тому в цій частині слід відмовити в задоволенні позову.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 546 грн. 76 коп.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309, 313-317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом як обовязкову частку у спадщині на 1/4 частину квартири АДРЕСА_4, загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м.; на 1/4 частини земельної ділянки, загальною площею5,4700 га, що розташована на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:198:0106, та на 1/4 частину земальної ділянки, загальною площею 5,8600 га, кадастровий номер :02:198:0125, що розташована на території Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, які належать на праві власності ОСОБА_5 (іпн НОМЕР_2), яка померла 22 жовтня 2012 року.

Стягнути із ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_3) на користь держави судовий збір в сумі 546 грн. 76 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді