АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лосєв ВолодимирВолодимирович, служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, усунення перешкод у здійсненні права користування майном,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року, -

встановила:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року вказаний позов залишено без задоволення.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано за неповнолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення первісних позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що спірний заповіт складено у відповідності до вимог ст.ст. 1247, 1252, 1257 ЦК України.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції вважав їх в цій частині доведеними та обґрунтованими.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 29 травня 2009 року ОСОБА_6 вчинив заповіт, яким заповів квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7

Оспорюваний заповіт посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.11).

14 вересня 2012 року ОСОБА_7 звернувся із заявою про прийняття спадщини до Канівської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.53).

10 квітня 2013 року державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 28 серпня 2014 року, у зв'язку із смертю відповідача ОСОБА_7, останнього замінено на правонаступника - доньку померлого неповнолітньою ОСОБА_3, інтереси якої представляє її законний представник ОСОБА_2

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказала, що спірний заповіт її померлий чоловік ОСОБА_6 не підписував, тому його слід визнати недійсним. У зв'язку із недійсністю заповіту просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У зв'язку із цим позивач також просила скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, та визнати за нею право власності на квартиру в порядку спадкування.

ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, було подано зустрічну позовну заяву про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та усунення перешкод в користуванні спадковим майном.

Зустрічнийпозов обґрунтовано тим, що через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру, державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частинами 1 - 3 статті 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 16 червня 2015 року у справі призначалась судово-почеркознавча експертиза для з'ясування питання особистого підписання оспорюваного заповіту померлим ОСОБА_6

Згідно висновків експертів від 12 вересня 2015 року № 11995/11996/15-32, підпис від імені ОСОБА_6, що міститься у рядку «ПІДПИС» заповіту від 29 травня 2008 року, укладеного від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №4-1360, виконаний ОСОБА_6 (т.2 а.с. 141-148).

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано залишив позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог про недійсність заповіту.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Отже, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

ОСОБА_2, яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3, 26 вересня 2013 року звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лосєва В.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, однак отримала відмову.

Відмова нотаріуса унеможливлює оформлення спадщини у позасудовому порядку, відтак позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3, про визнання права власності на спірну квартиру судом першої інстанції обґрунтовано задоволені.

В частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог рішення суду не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду від 21 березня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук