УхвалА

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ домоволодіння в натурі, припинення права спільної часткової власності, встановлення факту знищення частки домоволодіння; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, усунення перешкод у відновленні частини будинку за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 3 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він (1/4 частки), ОСОБА_7 (1/2 частки) та ОСОБА_6 (1/4 частки) є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1. Вказував, що з 1957 року фактично склався певний порядок користування домоволодінням, а 1 листопада 2007 року між ним, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було підписано акт про встановлення порядку користування будівлями та спорудами домоволодіння, відповідно до якого: ОСОБА_7 належать всі будівлі під літ. «Б», гараж під літ. «В»; ОСОБА_6 - під літ. «А» приміщення № 2, а йому - під літ. «А» приміщення № 1. Зазначав, що приміщення № 2 під літ. «А» були знищені пожежею ще у 80-х роках і в 2007 році цього приміщення, належного ОСОБА_6, яка успадкувала його за рішенням суду після смерті батька - ОСОБА_8, не існувало. Вважав, що ОСОБА_6 не набула права власності на 1/4 частку шляхом належної реєстрації в порядку ст. 1299 ЦК України. Крім того, вона не брала участь в заходах по охороні та утримуванні території загального користування і спільної власності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2012 року ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні позову до нього та ОСОБА_7 про вселення її в домоволодіння, визначення порядку користування домоволодінням і земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні її частиною домоволодіння.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 6лютого 2015 року проведена заміна відповідача ОСОБА_7 на ОСОБА_5, яка набула права власності на частину спірного домоволодіння після ОСОБА_7

З огляду на викладене ОСОБА_4 з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд: здійснити поділ в натурі домоволодіння по АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_5 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року; визнати за ним право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 21,1 кв. м, загальною площею 39,1 кв. м, навісу під літ. «М», розташованих на земельній ділянці площею 220 кв. м в межах, виписаних експертом у висновку; визнати за ОСОБА_5 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку під літ. «Б», житловою площею 28,2 кв. м, загальною площею 67,9 кв. м, гаражу літ. під «В», розташованих на земельній ділянці площею 209 кв. м; припинити право спільної часткової власності у домоволодінні по АДРЕСА_1.

Крім того, просив встановити факт повного знищення 1/4 частки домоволодіння по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18вересня 2002 року, що складалась з приміщень № 2 в житловому будинку під літ. «А» та літньої кухні під літ. «Ж».

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що вона є власником 1/4 частки домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2002 року після смерті батька - ОСОБА_9 Вказувала, що ОСОБА_4, зруйнувавши належні їй будівлі чинить перешкоди у користуванні її власністю, а також у реєстрації права власності, оскільки не дає представникам реєстраційної служби здійснити заміри для виготовлення технічного паспорту.

У зв'язку з наведеним просила суд стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 160 тис. грн, зобов'язати його не чинити перешкоди у відновленні 1/4 частки домоволодіння, а саме в житловому будинку під літ. «А» приміщень: 2-1 кухня площею 6,9 кв. м, 2-2 житлова кімната площею 9,08 кв. м, житлового будинку під літ. «Жж».

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт повного знищення 1/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2002 року, що складалась з визначених приміщень в літ. «А».

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, яка складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 21,1 кв. м, загальною площею 39,1 кв. м, навісу під літ. «М», що фактично відповідає 25/100 частин будинку.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_5 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, яка складається з житлового будинку під літ. «Б», житловою площею 28,2 кв. м, загальною площею 67,9 кв. м, гаражу під літ. «В», інвентаризаційної вартістю 22 796 грн, що фактично відповідає 75/100 частинам будинку.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на виділені в натурі 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, яка складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 21,1 кв. м, загальною площею 39,1 кв. м, навісу під літ. «М».

Визнано за ОСОБА_5 право власності на виділені в натурі 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, яка складається з житлового будинку під літ. «Б», житловою площею 28,2 кв. м, загальною площею 67,9 кв. м, гаражу під літ. «В».

Припинено спільну часткову власності між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0429 га по АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із зазначенням меж користування для ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 лютого 2016 року рішення районного суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні його позову відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що право власності ОСОБА_6 на 1/4 частку у спірному домоволодінні відповідно до ст. 349 ЦК України не припинено та не скасовано, і таких вимог про припинення права власності на неї позивачем не заявлялось, а власник майна таких заяв не робила. Крім того, здійснючи поділ спірного домоволодіння в натурі, суд першої інстанції не врахував, що право власності ОСОБА_6 на 1/4 частки у домоволодінні офіційно не припинено і помилково поділив його лише між двома співвласниками.

Також суд вірно зазначив, що ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5 не заявляли вимог про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою. При цьому ОСОБА_5 не заявляла вимог про визнання за нею права власності та припинення права спільної часткової власності.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає, а доводи касаційної скарги є безпідставними.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 3 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик