УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про поділ спільного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення факту спільного сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про поділ спільного майна подружжя, який змінювався та уточнювався протягом розгляду справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_6 зазначив, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2006 року, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25 червня 2012 року.

За час перебування у шлюбі ними за спільні кошти придбано у власність майно: Ѕ частину магазину промислових товарів по АДРЕСА_1, автомобілі MITSUBISHI PAJERO, INFINITI G35 та FIAT DUCATO.

Оскільки між сторонами виник спір щодо поділу спільно набутого майна подружжя, ОСОБА_6 просив суд поділити майно подружжя та виділити йому у власність ј частину магазину промислових товарів по АДРЕСА_1, Ѕ частину автомобіля FIAT DUCATO та автомобіль MITSUBISHI PAJERO, а у власність відповідача виділити ј частину магазину промислових товарів по АДРЕСА_1, Ѕ частину автомобіля FIAT DUCATO та автомобіль INFINITI G35.

В серпні 2012 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, у якій, з урахуванням змінених позовних вимог, просила суд: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_6 з 01 січня 2004 року по 09 вересня 2006 року; визнати три магазини промислових товарів, що розташовані по АДРЕСА_3 і АДРЕСА_1, а також на АДРЕСА_4, житловий будинок АДРЕСА_5 та меблі і побутову техніку розміщені у ньому, а також квартиру № 7 в буд. АДРЕСА_3, спільною сумісною власністю її та ОСОБА_6; поділити зазначене майно шляхом виділення у власність ОСОБА_7: магазину промислових товарів, розташованого по АДРЕСА_3; Ѕ частину магазину промислових товарів по АДРЕСА_1; квартиру № 7 у будинку АДРЕСА_3; автомобілі MITSUBISHI PAJERO, INFINITI G35 та FIAT DUCATO, а ОСОБА_6 виділити у власність магазин промислових товарів, розташований на АДРЕСА_4, житловий будинок АДРЕСА_5 та меблі і побутову техніку, розміщені у ньому.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 обґрунтувала тим, що з жовтня 2001 року по 09 вересня 2006 року вони з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а з 09 вересня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого 30 листопада 2010 року в них народився син ОСОБА_9 Під час спільного проживання ними за спільні кошти та внаслідок спільної праці придбано зазначене вище спірне нерухоме та рухоме майно, а тому воно є їх спільною власністю. Досягти згоди щодо розподілу такого майна сторони не можуть, а тому ОСОБА_7 просила суд задовольнити її позов у обраний нею спосіб.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2015 року, первісний позов ОСОБА_6 задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_6 ј частину магазину промислових товарів, що знаходиться у АДРЕСА_1, автомобіль MІTSUBISHI PAJERO, державний номер НОМЕР_1, та Ѕ частину автомобіля FIAT DUCATO, державний номер НОМЕР_2.

Виділено у власність ОСОБА_7 в порядку розподілу спільного майна подружжя ј частину магазину промислових товарів, що знаходиться у АДРЕСА_1, автомобіль INFINITI G35, державний номер НОМЕР_3, та Ѕ частину автомобіля FIAT DUCATO, державний номер НОМЕР_2.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_6 в порядку розподілу спільного майна подружжя ј частину магазину промислових товарів, що знаходиться у АДРЕСА_1, автомобіль MІTSUBISHI PAJERO, державний номер НОМЕР_1, та Ѕ частину автомобіля FIAT DUCATO, державний номер НОМЕР_4.

Виділено у власність ОСОБА_7 в порядку розподілу спільного майна подружжя ј частину магазину промислових товарів, що знаходиться у АДРЕСА_1, автомобіль INFINITI G35, державний номер НОМЕР_3, та Ѕ частину автомобіля FIAT DUCATO, державний номер НОМЕР_2.

В задоволенні решти позовних вимог по зустрічному позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами встановлено, що з 09 вересня 2006 року по 25 червня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували в шлюбі.

Між сторонами у справі існує спір щодо наступних транспортних засобів:

- автомобіль MITSUBISHI PAJERO, державний номер НОМЕР_1;

- автомобіль INFINITI G35, державний номер НОМЕР_3;

- автомобіль FIAT DUCATO, державний номер НОМЕР_2.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 посилаються на те, що вказані вище транспортні засоби набуті в шлюбі і підлягають поділові між ними. Ці обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи документами.

Крім того, між сторонами існує спір щодо наступного нерухомого майна:

- приміщення магазину в АДРЕСА_1, - зазначений магазин на праві спільної часткової власності з 05 грудня 2006 року належить приватному підприємцю ОСОБА_6 (1/2 частка) та ОСОБА_7 (1/2 частка) (а. с. 9, 58 т. 1), право власності на магазин в АДРЕСА_1 у сторін виникло на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21 листопада 2006 року. Зазначений магазин АДРЕСА_1 було створено за рахунок реконструкції квартири № 4 у цьому будинку (власник на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2004 року - ОСОБА_6) (а. с. 46), а також квартири № 21 у цьому будинку (власник на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2004 року - ОСОБА_7)(а. с. 49, т. 1);

- приміщення магазину в АДРЕСА_4, - зазначений магазин на праві приватної власності з 21 грудня 2006 року належить приватному підприємцю ОСОБА_6 (а. с. 90, т. 1), Право власності на магазин в АДРЕСА_4 у приватного підприємця ОСОБА_6 з 21 грудня 2006 року виникло на підставі рішення Господарського суду Херсонської області від 21 листопада 2006 року (а. с. 87-89). Такий магазин складається з квартир № № 24, 41, 42, 43, підвального приміщення та двох прибудов з ганком, а разом це є неподільний цілісний об'єкт нерухомого майна в АДРЕСА_4. Слід зазначити, що ОСОБА_6 придбав у власність: кв. № 24 - 01 березня 2006 року; кв. № № 41, 42, 43 - 29 квітня 2005 року; підвальне приміщення в АДРЕСА_4 набуто у власність приватним підприємцем ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу 10 жовтня 2006 року;

- житлового будинку у АДРЕСА_5, - зазначений будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (а. с. 98, т. 1), Право власності на житловий будинок у АДРЕСА_5 у ОСОБА_6 виникло на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 липня 2007 року. ОСОБА_6 в дар 24 грудня 2004 року отримав 11/32 частин будинковолодіння АДРЕСА_5, збудував житловий будинок під літ. «Д» без порушення прав інших співвласників будинковолодіння та вказаним вище рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12 липня 2007 року визнано за ОСОБА_6 право власності та цей будинок під літ. «Д».;

- квартири № 7 в буд. АДРЕСА_3, - зазначена квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 23 січня 2003 року, покупець - ОСОБА_6;

- магазиу промислових товарів з прибудовою по АДРЕСА_3, - зазначений магазин з 02 вересня 2004 року на праві приватної власності належить приватному підприємцю ОСОБА_6 (а. с. 44, 45, т. 1). Підставою набуття такого магазину у власність є рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17 серпня 2004 року. Зазначений магазин промислових товарів з прибудовою по АДРЕСА_3 було створено за рахунок квартир № № 3, 4 у вказаному будинку, що набуті у власність ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі продажу: від 23 серпня 2002 року - квартира № 4; від 02 вересня 2002 року - квартира № 3.

При розгляді справи суд першої інстанції дійшов висновків, що до майна, яке набуто в шлюбі сторонами у справі і яке підлягає поділові між ними належать вказані вище автомобілі, а також Ѕ частка приміщення магазину в АДРЕСА_1, що оформлена з 05 грудня 2006 року (в шлюбі) на ОСОБА_7.

Встановивши такі обставини, та, керуючись ст. ст. 60, 69-71 СК України, районний суд розподілив таке майно між колишнім подружжям у обраний ним спосіб порівну.

Також районний суд встановив, що:

- інша Ѕ частка приміщення магазину в АДРЕСА_1, що оформлена з 05 грудня 2006 року на приватного підприємця ОСОБА_6, не підлягає поділу, оскільки за правилами ст. ст. 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України, таке майно не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю приватного підприємця;

- житловий будинок у АДРЕСА_5 районний суд не відніс до об'єкта права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділові, пославшись на те, що правовстановлюючий документ на будинок не пройшов державної реєстрації і він вважається самочинним будівництвом;

- приміщення магазину в АДРЕСА_4 районний суд не включив до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, пославшись на встановлені зазначеним вище рішенням Господарського суду Херсонської області від 21 листопада 2006 року обставини про те, що таке приміщення реконструйовано за особисті кошти ОСОБА_6 та за рахунок набутих ним до шлюбу чотирьох квартир (ч. 3 ст. 61 ЦПК України);

- квартира № 7 в буд. АДРЕСА_3 також районним судом не включена до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, які підлягають поділові, з посиланням на те, що така квартира набута ОСОБА_6 23 січня 2003 року, тобто до шлюбу з ОСОБА_7

Відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_7, районний суд виходив з того, що останньою не доведено факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_6 з 01 січня 2004 року по 09 вересня 2006 року.

Апеляційний суд погодився з такими доводами суду першої інстанції, визнавши рішення районного суду законним і обґрунтованим.

Повністю з такими висновками судів погодитися не можна.

Так, апеляційний суд у судовому рішенні послався на те, що суд першої інстанції вірно встановив і це підтверджується дослідженими у справі доказами, що відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 08 серпня 2003 року ОСОБА_6 до 21 березня 2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 Згідно з договорами купівлі-продажу від 23 серпня 2002 року, 02 вересня 2002 року та 23 січня 2003 року ОСОБА_6 придбав трикімнатну квартиру № 4 та однокімнатні квартири № 3 та № 7 у будинку АДРЕСА_3. Вказані квартири були придбані в іншому шлюбі - з ОСОБА_10 Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08 серпня 2003 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10 про поділ майна подружжя визнано за ОСОБА_6 право власності на квартири № 3 та № 4 у будинку АДРЕСА_3, у яких проведені ремонтні роботи з перепланування житлових приміщень у нежитлові під магазин промислових товарів із прибудовою і в травні 2004 року зазначене приміщення прийнято в експлуатацію, а 25 серпня 2004 року ОСОБА_6 як приватному підприємцю видано свідоцтво про право власності на магазин промислових товарів із прибудовою.

Рішення районного суду жодних посилань на вказані вище встановлені обставини не містить, а також не містить правових висновків щодо відмови в зустрічному позові ОСОБА_7 про поділ спірного магазину промислових товарів з прибудовою по АДРЕСА_3, фактично спір у цій частині залишився не вирішеним, а тому відповідні встановлені апеляційним судом обставини і висновки суперечать положенням ст. ст. 213-215, 315 ЦПК України.

Крім того, ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Установивши, що подружжя займалося підприємницькою діяльністю, за спільні кошти чоловік і дружина купили житловий будинок із надвірними спорудами, який згодом знесли, а на цьому місці спільно побудували магазин із кафе-баром, в якому працювали, суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання спірної будівлі магазину спільною сумісною власністю подружжя (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-56цс13).

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що і вона також є фізичною особою-підприємцем з 2002 року (а. с. 36, т. 1) і з ОСОБА_6 вони займалися підприємницькою діяльністю, з 2004 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільну підприємницьку діяльність і розвивали її за рахунок вкладення особистих та спільних коштів, майна. Спільно набували у власність квартири та створювали за рахунок них спірні приміщення магазинів, у яких працювали, що підтверджується показами свідків, договорами поруки, договорами купівлі-продажу договору іпотеки, тощо, які містяться в матеріалах справи та яким суди не надали належної правової оцінки. З моменту набуття у власність до моменту розірвання шлюбу між сторонами у справі вартість спірної нерухомості значно збільшилася за рахунок їх спільної праці та коштів, а тому, на переконання ОСОБА_7 спірне майно підлягає поділові саме у обраний нею спосіб.

Враховуючи наявні в матеріалах справи документи такі доводи ОСОБА_7 заслуговують на увагу.

Системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому, відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15).

Зробивши висновок, що Ѕ частка приміщення магазину в АДРЕСА_1, що оформлена з 05 грудня 2006 року на приватного підприємця ОСОБА_6 не є об'єктом поділу, суди не звернули уваги на те, що право власності на таке майно за приватним підприємцем ОСОБА_6 зареєстровано в шлюбі, використовується магазин в цілому подружжям у підприємницькій діяльності, а тому вартість такого майна має бути врахована при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Враховуючи викладене вище та те, що приміщення магазину в АДРЕСА_1 трансформовано з об'єктів нерухомого майна, що були набуті до укладення шлюбу кожним із подружжя (по Ѕ частці), суди мали вирішити питання про можливість поділу такого майна між колишнім подружжям в рівних частинах, чого зроблено не було.

Що стосується правових висновків судів про неможливість поділу житлового будинку у АДРЕСА_5 (літ. «Д», площею 200 кв. м.), то необхідно зазначити, що такий новостворений житловий будинок літ. «Д», площею 200 кв. м., до подарованої у 2004 році ОСОБА_6 частини будинковолодіння (а. с. 91, т. 1), не входив, вартість його, згідно посилання ОСОБА_7, становить 125 тис. доларів США і суд не позбавлений можливості при поділі незавершеного будівництвом будинку визнати його об'єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13), або визнати право на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Фактично спір у цій частині залишився не вирішеним.

Висновки судів попередніх інстанцій про необхідність виділення у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку розподілу спільного майна подружжя по Ѕ частині автомобіля FIAT DUCATO, державний номер НОМЕР_4, є передчасними, оскільки автомобіль є неподільною річчю і його вартість повинна враховуватися при визначенні загальної маси майна, що підлягає поділові, а також способах його поділу з урахуванням вимог сторін у справі.

З урахуванням викладеного вище та того, що судами не визначено належним чином обсягу майна подружжя, що підлягає поділові між ними, не спростовано належним чином доводи позивача за зустрічним позовом щодо спільного проживання однією сім'єю до реєстрації шлюбу з позивачем за первісним позовом, набуття спірного нерухомого майна за рахунок спільних та особистих коштів кожної із сторін, збільшення вартості спірного майна в період шлюбу, використання його обома сторонами у підприємницькій діяльності, тощо, вважати оспорювані в касаційному порядку судові рішення законними і обґрунтованими не можна.

Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 2 ст. 338 ЦПК України).

В даному випадку порушення зазначені у ч. 2 ст. 338 ЦПК України, які призвели до ухвалення судових рішень у справі з порушенням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, допущені судом першої і судом апеляційної інстанцій, а тому такі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 28 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 грудня 2015 рок скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська