Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/2058/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Іванченка М.М., Желепи О.В.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, визнання права власності, усунення від спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, визнання права власності, усунення від спадкування.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було взято до уваги показання свідків, а також довідку з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Шевченківського району м. Києва, яка підтверджує факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік та хворобу. Позивач останні 15 років постійно проживала разом зі спадкодавцем, допомагала по господарству, оплачувала рахунки за комунальні послуги, піклувалася про нього в момент хвороби та була поруч в момент смерті, займалася похованням спадкодавця, доказом чого є видане позивачу свідоцтво про смерть (оригінал), довідки медичного характеру (про причину смерті), договір на ім'я позивача на придбання предметів та послуг похоронного призначення щодо поховання спадкодавця, договір про встановлення надгробної споруди та доказ оплати вказаного договору, похованням чоловіка позивач займалася самостійно, поховала його на своїй батьківщині - в с. Дмитрівка Києво-Святошинського району Київської області. Дані обставини та докази суд не врахував і безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

20 лютого 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. В п. З договору зазначено, що продаж вчинено за 10 000 грн., які продавець приймає готівкою в процесі оформлення цього договору після узгодження його тексту. Підписання цього договору буде свідчити про те, що розрахунки за квартиру здійснені повністю та про відсутність претензій до покупця по оплаті з боку продавця (а.с.95).

Згідно довідки форми №3 власником особового рахунку кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (а.с.98).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.14).

Заповіту ОСОБА_5 не залишив, спадкоємців першої черги за законом немає.

15 березня 2014 року спадкоємець другої черги ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті її брата ОСОБА_5, у зв'язку з чим 15 березня 2014 року було заведено спадкову справу №3/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с.73).

08 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.99).

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона в березні 1997 року познайомилася з ОСОБА_5, і з січня 1999 року вони вирішили проживати разом, позивач вселилася у належну ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2. З того часу позивач та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 12 лютого 2002 року позивачем та ОСОБА_5 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1, у якій вони оселилися та проживали постійно як чоловік та дружина, проте офіційно шлюб не реєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири за адресою: АДРЕСА_1. Останні півроку ОСОБА_5 тяжко хворів, з 18 червня 2013 року по 12 липня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні №9, діагноз - атеросклеротичний кардіосклероз, мерехтлива аритмія, хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця. Позивач щодня провідувала його в лікарні та приносила все необхідне, після виписки з лікарні він продовжив лікування вдома, а, починаючи з грудня 2013 року по день смерті перебував у безпорадному стані та постійно потребував допомоги, весь цей час позивач була поруч, до останніх днів життя турбувалася про нього - купувала ліки, слідкувала за прийомом ліків, купувала продукти, оплачувала всі рахунки, готувала їжу, викликала лікарів.

Просила ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_5 та жінки ОСОБА_1 без шлюбу в період з січня 1999 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцями другої черги; визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї квартири.

Під час розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, просила ухвалити рішення, яким усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, посилаючись на те, що відповідач не навідалась до ОСОБА_5 в період його хвороби, не надавала допомоги, якої він потребував, перебуваючи у безпорадному стані.

Відповідач позов не визнала, її представник посилалась на те, що померлий ОСОБА_5 ніколи ні з ким в офіційному шлюбі та у фактичних сімейних відносинах не перебував, не вів сумісного побуту з жодною з жінок. Однак він мав серед своїх знайомих декілька жінок, які час від часу до нього приходили та допомагали по господарству. Знайомство ОСОБА_5 з позивачем відбулося приблизно у 2005 році. Систематично до померлого приїжджали провідати дві племінниці та внучата племінниця, що залишалися часто ночувати, проте позивача жодного разу не бачили та не бачили її особистих речей у квартирі, що свідчить про відсутність сумісного проживання і побуту з померлим. У 2002 році померлий продав свою стару, без ремонту однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка мала велику площу, після чого придбав більш дешеву, маленьку за площею квартиру АДРЕСА_1, і на залишок грошових коштів зробив у ній ремонт.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 підтвердили, що позивач з ОСОБА_5 проживали як чоловік та жінка, останній час ОСОБА_5 хворів, а позивач його доглядала.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що їм відомо про те, що з померлим однією сім'єю ні позивач, ні будь-яка інша жінка не проживали, свідки його інколи навідували, він не просив у них допомоги у зв'язку з хворобою, а на похорон не змогли приїхати у зв'язку з подіями на майдані в м. Києві.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Мотивуючи такий висновок, суд посилався на те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_5 у 2002 році, отже відповідно до положень КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, проживання ОСОБА_5 і ОСОБА_1 однією сімє'ю без реєстрації шлюбу не є підставою для визнання цієї квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності за позивачем на 1/2 квартири.

Доказів, що спірна квартира була придбана за спільні кошти ОСОБА_5 і позивача, між ними була угода про набуття спільної власності, позивач приймала участь у придбанні спірної квартири шляхом надання своїх особистих коштів, суду надано не було.

Позивачем також не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5, починаючи з грудня 2013 року по день смерті, перебував у безпорадному стані та потребував допомоги, у зв'язку з чим позивач протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, а відповідач мала можливість надавати допомогу спадкодавцеві, проте ухилялась від її надання, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за законом, про визнання за позивачем права на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцем другої черги.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає встановленим обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України позивач - спадкоємець четвертої черги має право спадкувати нарівні із спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_5, з посиланням на те, що позивач 15 років до смерті ОСОБА_5 постійно проживала з ним, протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з 18 червня 2013 року по 12 липня 2013 року із загостренням хронічної хвороби (а.с. 10), у довідці КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 10 квітня 2015 року зазначений діагноз ОСОБА_5, що був встановлений в 2013 році під час стаціонарного лікування та вказано, що у зв'язку з цим діагнозом ОСОБА_5 потребував стороннього догляду без зазначення в якій період (а.с. 169), за поясненнями позивача ОСОБА_5 з грудня 2013 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 через хворобу перебував у безпорадному стані, і вона, позивач опікувалась ним і надавала допомогу.

Проте, зазначеними доказами не підтверджується, що ОСОБА_5 перебував убезпорадному стані тривалий час, у зв'язку з чим потребував стороннього постійного догляду та піклування, а позивач тривалий час опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала допомогу спадкодавцеві. Інші докази щодо перебування ОСОБА_5 тривалий час у безпорадному стані та потребу у сторонньому догляді не надавались, клопотань про їх витребування та про призначення судово-медичної експертизи заявлено не було.

Судова колегія не погоджується також з доводами скарги про те, що є підстави для усунення відповідача від права на спадкування в порядку ч. 5 ст. 1224 ЦК України, оскільки не було надано доказів про те, що відповідач мала можливість надавати допомогу спадкодавцеві, який перебував у безпорадному стані, та свідомо ухилялась від надання такої допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що спадщина складається лише з 1/2 частини спірної квартири, оскільки квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і позивача, і остання має право на 1/2 частину спірної квартири, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що спірна квартира не може бути визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і ОСОБА_1, оскільки проживання їх однією сім'єю без реєстрації шлюбу на час придбання цієї квартири в 2002 році не породжувало юридичних наслідків - набуття права спільної сумісної власності на майно, що придбавалось одним з них, а доказів того, що на придбання спірного майна були витрачені особисті кошти позивача, надано не було.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: