Номер провадження: 22-ц/785/2565/16
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В. Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Перша Одеська державна нотаріальна контора про звернення стягнення на предмет іпотеки на спадкове майно і визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання ТОВ «ФК «Вектор Плюс» таким, що втратило право вимоги до спадкоємців, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулось до суду з вказаним позовом. Зазначило, що 24.12.2007 року ОСОБА_6 уклала з ВАТ «Сведбанк» (пізніше перейменовано на ПАТ «Сведбанк») кредитний договір № 1501/1207/71-263, за умовами якого отримала у кредит грошові кошти на суму 100 000,00 дол. США із кінцевим терміном повернення - 24.12.2027 року.

16.10.2009 року між ОСОБА_6 та банком було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за цим договором між сторонами укладено договір іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року, за умовами якого ОСОБА_6 передала в іпотеку банку наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого останньому було відступлено права вимоги за кредитним договором №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року.

У листопаді 2014 року під час спроби досудового врегулювання погашення заборгованості, від родичів ОСОБА_6 позивачу стало відомо про смерть позичальника.

Позичальник ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином, погашення кредиту не здійснювала, станом на час смерті позичальника 22.11.2010 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка склала 99 743,14 дол. США, що за курсом НБУ становить 1 572 973, 36 грн.

17.11.2014 року позивач звернувся до Першої Одеської державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців боржника, яка містила вимогу погашення заборгованості спадкодавця за кредитним договором.

Із листа Першої Одеської державної нотаріальної контори вих. № 2522/02-14 від 18.11.2014 позивачу стало відомо, що 06.03.2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на АДРЕСА_1 було видано на ім'я: ОСОБА_3 (1/5 частка спадкового майна); ОСОБА_4 (2/5 частки спадкового майна); ОСОБА_5 (2/5 частки спадкового майна).

З листа Першої Одеської державної нотаріальної контори вих. № 2522/02-14 від 18.11.2014 року вбачається, що ОСОБА_3 було роз'яснено, що він успадковує майно, обтяжене боргом та що обтяження майна іпотекою залишається чинним і після отримання свідоцтва про право на спадщину і до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до звіту про оцінку майна: 4-кім. житлової квартири НОМЕР_1, загальною площею 134,4 кв.м., що розташована в АДРЕСА_3 складеного суб'єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_7, ринкова вартість предмету іпотеки, переданої позивачу за іпотечним договором, станом на 30.01.2015 року становить 1 401 254,00 грн., що не перевищує заборгованість відповідачів перед позивачем.

Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором не погашена, з урахуванням вищевикладеного, позивач, уточнивши позовні вимоги просив: звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 (1/5 частка предмета іпотеки); ОСОБА_4 (2/5 частки предмета іпотеки); ОСОБА_5 (2/5 частки предмета іпотеки) за кредитним договором № 1501/1207/71-263 шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1. (т. 1 а.с. 48-50)

В березні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом обґрунтовуючи позов тим, що ОСОБА_3 та його сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є спадкоємцями ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після смерті дружини ОСОБА_3 письмово повідомив ПАТ «Сведбанк» про її смерть та надав до кредитної справи копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 з відповідною заявою щодо переоформлення кредитного договору № 1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року на нього.

Також, 06.03.2012 року Перша Одеська державна нотаріальна контора письмово повідомила ПАТ «Сведбанк» про видачу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідоцтв про право власності на спадщину після померлої ОСОБА_6, тому кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, а тому ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позбавлена права вимоги до спадкоємців ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за кредитним договором № 1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року та договором іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року, укладеними між ОСОБА_6 та ПАТ «Сведбанк». Крім того, позивач за зустрічним позовом не був обізнан про передачу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вимоги за кредитним та іпотечним договором.

Уточнивши позов, просили визнати ТОВ «ФК «Вектор Плюс» таким, що втратило право вимоги до спадкоємців, оскільки останніми пропущений строк, передбачений ст. 1281 ЦК України для пред'явлення до спадкоємців вимог за кредитним договором. (т. 1 а.с. 121-123, т. 3 а.с. 149-150)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було відмовлено.

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» таким, що позбавлено права вимоги до спадкоємців ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за кредитним договором № 1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року та договором іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року, укладеними між ОСОБА_6 та ПАТ «Сведбанк».

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в особі представника Шейко В.В. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином, при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою з'ясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» пропущено строк пред'явлення вимог до спадкоємців. Право вимоги до позивача за кредитним договором та договором іпотеки перейшло 28.11.2012 року. Проте, вимога до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звільнення майна житлового приміщення направлена ТОВ «ФК «Вектор Плюс» лише 23.12.2014 року, з відповідним позовом позивач звернувся до суду 14.01.2015 року. Таким чином, кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, а тому ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позбавлена права вимоги до спадкоємців ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за кредитним договором №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року та договором іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року, укладеними між ОСОБА_6 та ПАТ «Сведбанк». Крім того, позивач за зустрічним позовом не був обізнан про передачу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вимоги за кредитним та іпотечним договором. ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в рахунок погашення заборгованості 25.06.2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22383145, яке здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.С., зареєструвало своє право власності на спірну квартиру, а тому позивачем реалізовано право звернення стягнення на предмет іпотеки

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 24.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 1501/1207/71-263, за яким ОСОБА_6 (позичальник) отримала грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 100 000, 00 дол. США, на строк по 24.12.2027 року включно зі сплатою 11,9 % річних за весь строк користування кредитом.

16.10.2009 року між сторонами було укладено договори про внесення змін та доповнень № 1, № 2, № 3 до кредитного договору № 1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року.

24.12.2009 року для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1, за яким ОСОБА_6 передала в іпотеку банку належне їй на праві власності майно - квартиру АДРЕСА_2, яка складається в цілому з 4-х житлових кімнат, загальною житловою площею 90,9 кв.м. та підсобних приміщень, загальна площа квартири 134,4 кв.м.

Пунктом 3.2. вказаного договору іпотеки зазначено, що за адресою місцезнаходження нерухомого майна що надається в іпотеку, не проживають та не зареєстровані малолітні чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні чи неповнолітні діти, що мають право користування нерухомим майном, тому доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про порушення прав неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заслуговують на увагу.

Договір було вчинено за нотаріально засвідченою письмовою згодою чоловіка іпотекодавця, та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстровано в реєстрі № 22168.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 померла, у зв'язку з чим відділом реєстрації смерті у м. Києві 10.03.2010 року видано свідоцтво про смерть серії І-БК № 167490 та зроблено актовий запис за № 4521.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_3.

06.03.2012 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, у відповідності до якого чоловік ОСОБА_3 є спадкоємцем 1/5 частки спадкового майна; малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є спадкоємцем 2/5 часток спадкового майна; малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є спадкоємцем 2/5 часток спадкового майна.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступало як правонаступник ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено: договір факторингу № 15, за умовами якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» отримало право вимоги за кредитними договорами, у тому числі, до ОСОБА_6 за кредитним договором №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року; договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за яким ТОВ «ФК «Вектор Плюс» отримало права за іпотечними договорами, зокрема, за договором іпотеки №1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року.

Станом на дату смерті, 22.11.2010 року заборгованість ОСОБА_6 перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» згідно кредитного договору № 1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року складає 99 743,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (станом на 24.12.2014 року 1 долар США = 15,7702 грн.) становить - 1 572 973,36 грн., а саме: заборгованість по основній сумі кредиту - 97 538,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2014 року складає - 1 538 197,77 грн.; заборгованість за процентами - 1 941,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2014 року складає - 30 616,82 грн.; заборгованість за пенею -263,71 доларів США, що становить 4 158,77 грн.

Належних доказів, які б спростовували встановлену заборгованість позивачем за зустрічним позовом до суду не надано та матеріали справи не містять, тому доводи ОСОБА_3 про непогодження з зазначеним розрахунком ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є необґрунтованими.

Пунктом 2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року передбачено заведення спадкової справи на підставі претензій кредиторів.

Тобто, чинним цивільним законодавством передбачена можливість пред'являти претензії кредиторами до боржників через нотаріальну контору, що не суперечить приписам ст. 1281 ЦК України.

17.11.2014 року TOB «ФК «Вектор Плюс» звернулося до Першої Одеської державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців боржника, яка містила вимогу погасити заборгованість спадкодавця за кредитним договором.

Із листа Першої Одеської державної нотаріальної контори № 2522/02-14 від 18.11.2014 року, направленого на адресу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вбачається, що 06.03.2012 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 було сповіщено ВАТ «Сведбанк» про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 на АДРЕСА_4.

Крім того, ОСОБА_3 роз'яснено, що він успадковує майно, обтяжене боргом та, що обтяження майна іпотекою залишається чинним і після отримання свідоцтва про право на спадщину і до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Проте, вимога ТОВ «ФК Вектор Плюс» що сплати заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 виконана не була, у зв'язку з чим, 24.12.2014 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до ОСОБА_3 з повідомленням про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до звіту про оцінку майна: 4-кім. житлової квартири НОМЕР_1, загальною площею 134,4 кв.м., що розташована в АДРЕСА_3 складеного суб'єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_7, ринкова вартість предмету іпотеки, переданої позивачу за іпотечним договором, станом на 30.01.2015 року становить 1401254,00 грн., що не перевищує заборгованість відповідачів перед позивачем.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже, застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Згідно ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст. ст. 572-597 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно до частини першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Зазначений висновок відображено в постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6 -124цс13.

Умовами іпотечного договору № 1501/1207/71-263-Z-1 (п. 12.3.1, 12.3.2) передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до п. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем ;на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Зазначений висновок відображено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6 -31цс16.

В силу статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язанні привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив позовні вимоги до спадкоємців ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі заявлених вимог.

Одночасно, доводи позивача за зустрічним позовом про те, що кредитор пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців, а тому ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» позбавлена права вимоги до спадкоємців ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за кредитним договором №1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року та договором іпотеки №1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року, укладеними між ОСОБА_6 та ПАТ «Сведбанк» є необґрунтованими та не ґрунтуються на законі.

Крім того, доводи позивача за зустрічним позовом про те, що він не був обізнан про передачу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вимоги за кредитним та іпотечним договором, є безпідставними.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що на час розгляду справи ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в рахунок погашення заборгованості 25.06.2015 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22383145, яке здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфін Б.С., зареєструвало своє право власності на спірну квартиру, а тому позивачем вже було реалізовано право звернення стягнення на предмет іпотеки не заслуговує на увагу, оскільки дане рішення скасовано постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 03.12.2015 року.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволенні позову ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Перша Одеська державна нотаріальна контора про звернення стягнення на предмет іпотеки на спадкове майно і визнання права власності, та відмові у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання ТОВ «ФК «Вектор Плюс» таким, що втратило право вимоги до спадкоємців.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» підлягають стягненню судові витрати на загальну суму 7745,40 грн. (3654,00 грн. +4091,40 грн.)

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Перша Одеська державна нотаріальна контора про звернення стягнення на предмет іпотеки на спадкове майно і визнання права власності задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 (1/5 частка предмета іпотеки), ОСОБА_4 (2/5 частки предмета іпотеки), ОСОБА_5 (2/5 частки предмета іпотеки) перед ТОВ «ФК «Вектор Плюс» за кредитним договором № 1501/1207/71-263 від 24.12.2007 року станом на 22.11.2010 року 99 743,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку (станом на 24.12.2014 року 1 долар США = 15,7702 грн.) становить - 1 572 973,36 грн., та складається з заборгованості по основній сумі кредиту - 97 538,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2014 року складає - 1 538 197,77 грн.; заборгованість за процентами - 1 941,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.12.2014 року складає - 30 616,82 грн.; заборгованість за пенею - 263,71 доларів США, що становить 4 158,77 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 1501/1207/71-263-Z-1 від 24.12.2007 року, шляхом визнання за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (ОКПО 38004195) права власності на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 1 401 254,00 грн. без ПДВ.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати р розмірі 7 745,40 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання ТОВ «ФК «Вектор Плюс» таким, що втратило право вимоги до спадкоємців відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева