Справа №443/1347/16-ц Провадження №2/443/677/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2016 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сидорака Б.Г.

за участю секретаря Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.01.2007 року померла ОСОБА_3, яка на випадок своєї смерті 11.08.1999 року склала заповіт. Відповідно до вказаного заповіту, спадкодавець ОСОБА_3 все належне їй майно заповіла позивачці. Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить право спадкодавця на середню земельну частку(пай) розміром 2,0450 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області та призначена для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. Після смерті останньої, як спадкоємець за заповітом, у встановлений ст.1270 ЦК шестимісячний строк, вона не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини,так як вважала себе такою, що прийняла спадщину, поскільки користувалася спадковим майном. За наслідками розгляду її заяви нотаріус своєю постановою від 12.08.2016 року відмовив у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 через пропуск піврічного терміну на подання заяви про прийняття спадщини та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також через наявні розбіжності у записах імені власника у правовстановлюючих документах на майно, а саме в державному акті про право на землю з паспортними даними. Оскільки за вказаних обставин у позасудовому порядку вона не може оформити право на спадщину, тому змушена за визнанням свого права звернутись до суду. У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала із підстав, зазначених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник позивачки ОСОБА_1 за довіреністю адвокат ОСОБА_5, вимоги позовної заяви своєї довірительки підтримав із підстав, вказаних у позові. Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області за посадою сільський голова ОСОБА_6 у судове засідання теж не з"явився, подав заяву про розгляд заяви за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" (пункт 2) роз"яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов"язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Статтею 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім"я по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім"ям, по батькові прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

З цих підстав суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги про визнання права власності та встановлення факту, повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження.

Згідно із державним актом про право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 058752, який виданий 09.12.2002 року на підставі розпорядження голови Жидачівської Райдержадміністрації Жидачівської районної ради народних депутатів №672(а.с.5), ім"я власника земельної ділянки зазначено як "Микитчак Анна Михайлівна", а у заповіті від 11.08.1999 року її ім"я вказано, як "Ганна"

З свідоцтва про смерть(а.с.9) убачається, що 23.01.2007 року померла ОСОБА_3.

Встановлені у судовому засіданні обставини(покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8.) також підтверджують те, що ОСОБА_3, яка померла 23.01.2007 року належить правовстановлюючий документ, а саме - державний акт про право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 058752, який виданий 09.12.2002 року на підставі розпорядження голови Жидачівської Райдержадміністрації №672, в якому ім"я власника записано, як "Анна".

Встановлення факту належності правовстановлюючого документа позивачці необхідно для оформлення спадкових прав.

Згідно із положеннями ст.ст.328-330 ЦК України право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Відповідно до положень ст.ст.1217,1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимогами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи.

Відповідно до ст.ст.1268,1269 ЦК України для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не проживав постійно із спадкодавцем, але подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

На випадок смерті ОСОБА_3 Г.М.11.08.1999 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області, за реєстром №108, що стверджується копією заповіту, відповідно до якого вона все належне їй майно заповіла позивачці ОСОБА_1 (а.с.16).

Із витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) по ОСОБА_2 сільській раді вбачається, що ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 09.12.2002 року за №672, належить право на земельну частку (пай)площею 2,0450 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області та призначена для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом своєчасно не звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, так як вважала, що в неї є державний акт на землю і вона передала її в оренду фермеру.

Постановою нотаріуса від 14.06.2016 року у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів документів на спадкове майно, та пропуском піврічного терміну встановленого законодавством на подання заяви про прийняття спадщини.

Інших спадкоємців, які б претендували на майно після смерті ОСОБА_3, чи мали б право на обов"язкову частку в спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК України, судом не встановлено, що вбачається з довідки виданої ОСОБА_2 сільською радою (а.с.9). Обставин, які б вказували, що спадкодавець набула право на земельну ділянку(пай) площею 2,0450 в умовних кадастрових гектарах, неправомірно, або, що на вказане майно окрім позивача, у порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, у судовому засіданні не встановлено. Із врахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.15,57-60,208-209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.1216-1218,1220-1223,1225, 1226,1233-1236,1269,1270 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_3, яка померла 23.01.2007 року правовстановлюючого документа - Державного акта про право приватної власності на землю серії II-ЛВ №058752, який виданий 09.12.2002 року на підставі розпорядження голови Жидачівської Райдержадміністрації №672 в якому ім"я власника вказано"Микитчак Анна Михайлівна".

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою с. Тейсарів Жидачівського району Львівської області у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 11.08.1999 року секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області за реєстром №108 від імені ОСОБА_3, яка померла 23.01.2007 року, право на земельну частку (пай) площею 2,0450 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Жидачівського району Львівської області та призначена для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів з дня його проголошення, якщо не буде подана апеляційна скарга. У випадку подачі апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя ________________________

08.09.2016