У Х В А Л А

22 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року в справі за заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні,

встановила:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2015 року заяву ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2016 року ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2015 року скасовано та постановлено нову про задоволення заяви ПАТ «Дельта Банк».

Вирішено замінити сторону у виконавчому провадженні ВП № 45133134, відкритому Ленінським ДВС Кіровоградського МУЮ, із ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції з підстави, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 512, 513 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ПАТ «Дельта Банк» суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з доведеності того, що ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» та має право вимоги за кредитом до ОСОБА_4

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 14 вересня 2016 року суд касаційної інстанції виходив з того, що суди не з'ясували, чи мало ПАТ «Фідобанк» на момент подачі позовної заяви (19 лютого 2015 року) права і відповідні повноваження на вчинення такої процесуальної дії з огляду на укладений 30 вересня 2014 року договір про відступлення права вимоги;

- від 15 травня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з відсутності підтверджень права грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до боржника ПАТ «Сведбанк» ОСОБА_3 у відповідності до вимог статей 10, 60 ЦПК України;

- від 25 червня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що судами взагалі не встановлено дійсного розміру кредитної заборгованості, з урахуванням заперечень ОСОБА_3, ОСОБА_4, не досліджено документів бухгалтерської документації й безпідставно відхилено клопотання відповідачів щодо призначення фінансово-економічної експертизи з цього приводу. Не перевірено судами належним чином і розрахунок пені;

- від 11 вересня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з обґрунтованості висновку судів про безпідставність позову, оскільки позивач не надав належних доказів у підтвердження вимог, і окрім того, існує рішення Рожнятівського районного суду від 22 січня 2011 року, яким з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором;

- від 2 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з недоведеності позивачем факту отримання права вимоги за спірними договорами, оскільки копії договорів про відступлення прав вимоги та договору про передачу прав за договором забезпечення від 17 грудня 2012 року, укладених між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» належним чином не завірені, зміст певних пунктів прихований;

- від 26 вересня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що надані ксерокопії поштових відправлень за серпень 2012 року не стосуються договорів про відступлення права вимоги та про передачу прав за договором забезпечення укладених у квітні 2008 року. Як кредитний так і іпотечний договори є чинними, вони відповідачами не оспорюються, прийняте судом першої інстанції рішення не перешкоджає можливості виконання рішення суду про стягнення заборгованості за виконавчим листом, отриманим представником банку;

- від 10 вересня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 23 серпня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук