Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області до ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Курилівська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області (далі - рада) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що на підставі рішення № 10 сесії 5 скликання Курилівської сільської ради відповідачу передано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,18 га, з якої: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,03 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовано по АДРЕСА_1. Зазначала, що відповідач володіє земельними ділянками на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку від 03 грудня 2009 року № НОМЕР_4; державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку від 03 грудня 2009 року № НОМЕР_3; свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 грудня 2009 року № НОМЕР_5, виданого реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції.

Рада зазначала, що згідно з вказаних актів, між цими земельними ділянками існує проміжок, що підтверджується описом меж земельних ділянок. Суміжним землекористувачем є рада. Відповідно до технічного звіту з геодезичних робіт щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 загальна площа фактичного використання земельних ділянок відповідача склала 0,1969 га. У той час, як частина земельних ділянок, які перебувають у власності відповідача площею 0,0134 га, останнім не використовується. Зазначала, що у зв'язку зі зміщенням земельних ділянок відповідача, ним самовільно використовується земельна ділянка 0,0303 га за рахунок ради. Крім того, дана земельна ділянка є єдиним проїздом до домоволодіння ОСОБА_5

Враховуючи викладене, позивач просив суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,0303 га та привести вказану земельну ділянку у первісний стан.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,0303 га.

Зобов'язано ОСОБА_4 привести земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 0,0303 га у первісний стан.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що відповідачем самовільно зайнято земельну ділянку розміром 0,0303 га, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана