Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2611/16 Головуючий у 1-й інстанції: Галчанський С.В.
Є.У.№ 323/2943/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі:ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ПАТ «МетаБанк» (далі Банк) звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_4 і поручителя ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором №67, укладеним 20 грудня 2007 року на суму 11 875 доларів США зі сплатою 12,5 % річних від суми заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту до 20 грудня 2014 року шляхом внесення щомісячних платежів у відповідності до графіка погашення кредиту. Посилаючись на те, що позичальник порушує графік погашення кредиту, має прострочену заборгованість понад три місяці, Банк просив на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України стягнути всю суму боргу, розмір якої станом на 16 червня 2014 року становить у гривневому еквіваленті 63 268,34 грн., із яких 53 793,33 грн. за тілом кредиту, 7 380,39 грн. за відсотками, 2 094, 63 грн. пені.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» заборгованість за кредитним договором №67А від 20 грудня 2007 року у розмірі 63 268 грн. 34 коп., суму сплаченого судового збору у розмірі 632,69 грн., а всього стягнуто 63901 грн. 03 коп.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення ОСОБА_4 посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.256 ЦК України. Просить змінити рішення суду першої інстанції і стягнути заборгованість зі щомісячних платежів в межах строку позовної давності, а також зменшити розмір пені, оскільки вважає її завеликою.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст.ст.1054, 1050 ч.2, 554 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору або закону.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_4 свої зобовязання за кредитним договором не виконував, кредит і проценти за користування кредитними коштами у відповідності з графіком погашення кредиту не повертав, а тому з нього і з поручителя ОСОБА_5 як солідарного боржника на користь Банку підлягає достроковому стягненню вся сума боргу, визначена станом на 16.06.2014 року, в загальній сумі 63 268, 34 грн.

Висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Встановлено, що 20 грудня 2007 року Банк уклав з ОСОБА_4 кредитний договір №67А на суму 11 875 доларів США зі строком повернення до 20 грудня 2014 року (а.с. 13-14).

За умовами договору за користування кредитом встановлена процентна ставка у розмірі 12,5 % річних. Позичальник здійснює погашення частини кредиту та сплату відсотків за користування кредитом шляхом внесення на картрахунок суми 215 доларів США щомісячно в період з 1 по 20 число кожного місяця. У разі порушення позичальником своїх зобовязань за кредитом , виникнення простроченої заборгованості позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожний день прострочення (а.с.13-14).

Кредитний договір забезпечений порукою ОСОБА_5, яка зобов'язалася перед банком відповідати за кредитним договором ОСОБА_4 як солідарний боржник (а.с.15).

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно і не в повному розмірі, а з листопада 2012 року взагалі припинив погашати кредит, внаслідок чого станом на 16 червня 2014 року заборгованість становить 5 207, 12 доларів США і 2 094, 63 грн. пені, із яких за тілом кредиту 4 578, 90 доларів США, що за курсом НБУ на 16.06.2014 року становило 53 793, 33 грн., по відсоткам 628,22 долари США, що за курсом НБУ становило 7 380,39 грн., а також 2 094, 63 грн. пені, нарахованої за період 16.06.2013 по 16.06.2014 р.р. (а.с.10-12).

У зв'язку із неналежним виконанням боржником своїх грошових зобов'язань 26.05.2014 року Банк у відповідності з п.1.2,2.2 Договору звернувся до ОСОБА_4 і ОСОБА_5. з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, проте вимоги Банку не виконані, заборгованість не погашена.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дострокове стягнення з позичальника ОСОБА_4 всієї суми заборгованості, визначеної станом на 16 червня 2014 року. Зважаючи на те, що в позовній заяві Банк визначив суму боргу в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.06.2014 року і просив про стягнення боргу в національній валюті, а не в валюті боргового зобовязання, суд першої інстанції відповідно до ст.11 ЦПК України розглянув спір в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ст.256 ЦК України не заслуговують на увагу.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року по справі № 6-2307 цс15, які в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи заяву у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення відповідачі суду не подавали, а тому суд першої інстанції не мав права застосовувати його із власної ініціативи. Крім того, до листопада 2012 року відповідач періодично вносив щомісячні платежі на погашення кредиту, в тому числі і у розмірах, які значно перевищували встановлену договором суму щомісячного платежу, з відповідним позовом Банк звернувся до суду у серпні 2014 року, тобто в межах загальних строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про занадто великий розмір пені на суму 2094, 63 грн. являються безпідставними, оскільки сума штрафних санкцій не перевищує суму основної заборгованості за кредитом і становить 3,4% від суми боргу.

За змістом ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції дана належна оцінка зібраним у справі доказам, норми матеріального і процесуального права застосовані правильно, підстав для зміни судового рішення судова колегія не вбачає.

Суд встановив фактичну сторону справи з додержанням норм процесуального права, дав правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і правові висновки про обов'язок позичальника повернути кредитні кошти Банку відповідає вимогам ст.ст.1049,1050 ЦК України.

В оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Відповідач ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції не оскаржила, а тому відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2014 року по цій справі в оскаржуваній частині залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: