У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справ за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: житлово-будівельний кооператив № 32 м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_6, про визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 6 березня 2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

6 червня 2012 року вона, а 20 червня 2012 року - ОСОБА_4, подали заяви про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_7 17 червня 2014 року вона звернулась до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, на квартиру АДРЕСА_1, але постановою нотаріуса від 17 червня 2014 року їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що відсутні правонаставлюючі документи на вищезазначену квартиру на ім'я спадкодавця.

Згідно з даними інвентаризаційної справи право власності на квартиру НОМЕР_1 за вищевказаною адресою станом на дату останньої реєстрації - 5 грудня 1994 року, було зареєстровано за ОСОБА_6, яка була дружиною ОСОБА_7 з 25 червня 1976 року до 10 вересня 1991 року. Відповідно до протоколу № 4 від 17 квітня 1981 року засідання виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська рішенням від 27 березня 1981 року № 161 було затверджено список на отримання житлової площі в кооперативі № 32 по АДРЕСА_1 а загальний відділ зобов'язаний оформити видачу ордерів на право поселення громадян. Згідно з дотатком до зазначеного рішення ОСОБА_8 у складі сім'ї із 4 осіб була включена до списку на отримання житлої площі в ЖБК № 32. За даними домової книги № 1 порядковий номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 був прописаний з 8червня 1981 року за адресою: АДРЕСА_1 та виписаний 20 квітня 2012 року по смерті. Пайовий внесок за квартиру був сплачений подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у період перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів, у зв'язку з чим вказана кварира є їх спільним майном, а отже належна ОСОБА_7 1/2 її частка входить до складу спадщини.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд: визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати за нею право власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом.

Судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог, залучено ОСОБА_6

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що за час шлюбу та сумісного проживання подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пайовий внесок за спірну квартиру не був повністю сплачений, а частина паю була внесена за рахунок коштів, подарованих особисто ОСОБА_6, тому зазначена квартира не може бути визнана спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і спадковим майном.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення невстановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що в період з 25 вересня 1976 року до 10 вересня 1991 року ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6

Згідно з рішенням Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська від 27 березня 1981 року № 161 було затверджено список осіб на отримання житлової площі в кооперативі № 32 по АДРЕСА_1, а згідно з додатком до зазначеного рішення ОСОБА_8 у складі сім'ї із 4 осіб була включена до списку на отримання житлової площі в ЖБК № 32.

З 8 червня 1981 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були зареєстровані та проживали в квартирі АДРЕСА_1 20 квітня 2012 року ОСОБА_7 був виписаний з указаної квартири у зв'язку зі смертю.

6 березня 2009 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, після смерті якого до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини звернулися сини померлого: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також дружина померлого - ОСОБА_9, а 4 липня 2014 року та 6 серпня 2014 року державним нотаріусом всім їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину кожному, а саме на 31/100 часткужитлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_2 на 1/3 частку кожному земельної ділянки площею 0,0891, на якій розташований цей будинок.

Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру на ім'я спадкодавця.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Згідно з наданими ОСОБА_6 квитанціями вона та ОСОБА_7 сплатили наступні внески за спірну квартиру: 82 руб. за квітень 1980 року від імені ОСОБА_7 - 1 % внеску; від імені ОСОБА_8: 3 500 руб. за квітень 1980 року, 79 руб. 35 коп. за квітень-червень 1981 року, 1 237 руб. 67 коп., 76 крб у третьому кварталі 1991 року, 76 крб у четвертому кварталі 1991 року,76 крб у першому кварталі 1992 року.

З довідки ЖБК № 32 від 19 березня 2015 року вбачається, що пайовий внесок за спірну квартиру в розмірі 7 925 крб 63 коп. сплачений повністю у першому кварталі 1992 року ОСОБА_6

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте апеляційний суд, не надав належної правової оцінки вищевказаним доказам та дійшов передчасного висновку стосовно подарованих ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 3 500 крб її матір'ю, оскільки вони були не подаровані, а перераховані 12 квітня 1980 року у безготівковій формі на рахунок ЖБК № 32 за час перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що довідка ЖБК № 32 від 29 листопада 1994 року, на підставі якої ОСОБА_6 отримала 5 грудня 1994 року реєстраційне посвідчення, видавалася з моменту набрання чинності Законом України «Про власність».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24 КпШС України, чинногона час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

У ст. 112 ЦК УРСР, який діяв на час спірних правовідносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Також у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилийбудинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що після сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У ч. 1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув; не врахував, що пайовий внесок за спірну квартиру був сплачений подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у період шлюбу за рахунок спільних коштів, не встановив, чи належала 1/2 частка спірного майна спадкодавцю ОСОБА_7 та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик