Справа № 545/104/15-ц
Провадження № 2/545/7/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 у січні 2015 року звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 19.09.2007 року перебував у шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу ними було придбане нерухоме майно та автомобілі, які є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частинах.

Просив виділити із спільного сумісного майна подружжя та визнати за ним право власності на ? частини нежитлового приміщення по вул. Визволення, 22 у м. Полтаві, що складається з нежитлових приміщень будинку під літ. «Б-1, Б-Ш» на І поверсі: цех 16 пл. 431,2 кв. м, смоловарки 17 пл. 6,9 кв. м, вентиляційної 18 пл.11,2 кв.м, цех 19 пл. 440,6 кв.м, загальною площею 889,9 кв. м, буд. літ.»В-1» пл. 337,8 кв.м, буд. літ. «К» пл.. 16,8 кв. м, крановий майданчик №5, ворота №6, огорожа №1 довжиною 108,0 м.п.; квартиру АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,10 га цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :18:005:0092), що розташована по вул. Шилівській, 12-ж у м. Полтаві; автомобіль «Toyota Land Cruiser 150», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; автомобіль «Kia Cerato FH 2213», 2009 року випуску, д.н.з. ВІ 1188; виділити із спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,075 га цільовим призначенням : для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :05:001:0290), що розташовані по вул. Будівельників, 18 у с. Розсошенці Полтавського району та області; автомобіль «Hyundai Santa FE», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

ОСОБА_2 предявила зустрічний позов, який під час судового розгляду уточнила та доповнила, просила встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2006 року по 19 вересня 2007 року та визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_2; збільшити розмір її частки у спільному сумісному майні подружжя до 2/3 частин, виділити та визнати за нею право власності на 2/3 частини спільного майна подружжя, за відповідачем на 1/3 частину, а саме - за ОСОБА_2 на: житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,075 га цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :05:001:0290), що розташовані по вул. Будівельників, 18 у с. Розсошенці Полтавського району та області; земельну ділянку загальною площею 0,10 га цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :18:005:0092), що розташована по вул. Шилівській, 12-ж у м. Полтаві; квартиру АДРЕСА_1; автомобіль «Toyota Land Cruiser 150», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; автомобіль «Hyundai Santa FE», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2; виділити із спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини нежитлового приміщення по вул. Визволення, 22 у м. Полтаві, що складається з нежитлових приміщень будинку під літ. «Б-1, Б-Ш» на І поверсі: цех 16 пл. 431,2 кв. м, смоловарки 17 пл. 6,9 кв. м, вентиляційної 18 пл.11,2 кв.м, цех 19 пл. 440,6 кв.м, загальною площею 889,9 кв. м, буд. літ.»В-1» пл. 337,8 кв.м, буд. літ. «К» пл.. 16,8 кв. м, крановий майданчик №5, ворота №6, огорожа №1 довжиною 108,0 м.п.; квартиру АДРЕСА_2; автомобіль «Kia Cerato FH 2213», 2009 року випуску, д.н.з. ВІ 1188. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з жовтня 2006 року проживали з ОСОБА_1 однією сімєю та вели спільне господарство, а 19.09.2007 року зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_2, яку відповідно до ст. 74 СК України(далі СК України) також вважає спільною сумісною власністю подружжя. Посилаючись на те, що на її утриманні перебувають неповнолітні діти, а відповідач не надає належних коштів на їхнє утримання, забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування, тому на підставі статті 70 Сімейного кодексу України просила відступити від рівності часток подружжя, збільшивши розмір частки на її користь до 2/3 частин.

У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали та просили задовольнити, зустрічний позов не визнали, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Щодо встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2006 року по 19 вересня 2007 року та визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя квартири АДРЕСА_2 позивач заперечував, пояснивши, що став спільно проживати з відповідачкою влітку 2007 року, а спірна квартира було придбана ним у грудні 2006 року за кошти, які надав йому батько від продажу належних йому квартир.

Відповідачка та її представник позов не визнали повністю, зустрічний позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у зустрічній позовній заяві.

Суд заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідків, приходить до висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та часткове задоволення зустрічного позову з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19.09.2007 року, який розірвано за рішенням суду 08.09.2014 року(а.с. 36). Під час шлюбу подружжям було придбане рухоме та нерухоме майно: ? частини нежитлового приміщення по вул. Визволення, 22 у м. Полтаві; квартира АДРЕСА_1; земельна ділянка загальною площею 0,10 га цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по вул. Шилівській, 12-ж у м. Полтаві; житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка площею 0,075 га цільовим призначенням : для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по вул. Будівельників, 18 у с. Розсошенці Полтавського району та області; автомобіль «Toyota Land Cruiser 150», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; автомобіль «Kia Cerato FH 2213», 2009 року випуску, д.н.з. ВІ 1188; автомобіль «Hyundai Santa FE», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

Факт придбання вищепереліченого нерухомого та рухомого майна у період шлюбу сторонами не заперечується.

Згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності; тобто зазначене майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З аналізу змісту зазначеної норми вбачається, що суд може присудити більшу частку одному з подружжя за умов, що: 1) з нею, ним проживають діти, повнолітні син, дочка, які є непрацездатними; 2) дана особа не отримує аліментів або їхній розмір є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, повнолітніх сина, дочки або другого з подружжя.

Судом не встановлено обставин, які б слугували підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя. При цьому посилання ОСОБА_2 на недостатній розмір аліментів на утримання дітей спростовуються наданими ОСОБА_1 копіями квитанцій про здійснення поштових переказів на імя відповідачки. Також суд враховує і ту обставину, що ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення аліментів чи додаткових витрат на дітей не зверталася, що спростовує її твердження про недостатній розмір коштів на утримання дітей, які відповідач надає їй у добровільному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку про поділ спільного сумісного майна подружжя у рівних частках між ними.

Згідно з частиною 1 статті 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

З урахуванням фактичного порядку користуванням майном, яке склалося між подружжям після припинення шлюбних відносин, інтересів дружини, чоловіка та їхніх малолітніїх дітей, професійних занять кожного з подружжя, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем варіант розподілу майна є найбільш наближеним до розміру їхніх ідеальних часток.

При визначенні вартості спірного майна суд враховує розяснення Пленуму Верховного Суду України, наданими у п. 22 постанови від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До початку судового розгляду сторонами визнавалась та не оспорювалась вартість квартири АДРЕСА_1; земельної ділянки загальною площею 0,10 га по вул. Шилівській, 12-ж у м. Полтаві; автомобіля «Toyota Land Cruiser 150», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1; автомобіля «Kia Cerato FH 2213», 2009 року випуску, д.н.з. ВІ 1188 та автомобіля «Hyundai Santa FE», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, ринкова ціна яких була визначена у висновках про ринкову вартість майна на момент предявлення позову та, згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягала доказуванню та прийняті до уваги судом у визначеному за згодою сторін розмірі.

При визначенні вартості ? частини нежитлового приміщення по вул. Визволення, 22 у м. Полтаві(1026339 грн.) та житлового будинку з господарськими спорудами і земельної ділянки площею 0,075 га по вул. Будівельників, 18 у с. Розсошенці Полтавського району та області(1 628 510 грн.) суд бере до уваги висновок комісійної судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи №173/174 від 29.04.2016 року, який узгоджується з іншими доказами по справі.

Суд також керується розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові від 30.05.2007 року за №7 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст.67 КПК чи ст.62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтоватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. У випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку точки зору всебічності, повноти й об'єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Так, при визначенні вартості ? частини нежитлового приміщення по вул. Визволення, 22 у м. Полтаві суд бере до уваги договір купівлі-продажу цього майна від 03.04.2013 року та висновок експертної оцінки від 14.03.2013 року, за якими ціна будівель склала 577 700 грн., яка з урахуванням всіх інших обєктивних чинників є більш наближеною саме до висновку комісійної експертизи.

Суд не бере до уваги висновок комплексної судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 31.07.2015 року за №522/523, який містить суперечності, що викликають сумніви в його обєктивності. Так, при визначенні вартості нежитлових приміщень порівняльним методом у мотивувальній частині експерт аналізує цінові пропозиції аналогічних обєктів і оцінює вартість нежитлових приміщень по вул. Визволення, 22 у м. Полтаві площею 1226,4 кв. м у сумі 3 379 960 грн., тобто цілого обєкту, а у висновку зазначає цю ж вартість, проте вже ? частини обєкту.

З аналогічних мотивів суд при визначенні вартості житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Будівельників, 18 у с. Розсошенці Полтавського району та області суд бере до уваги висновок комісійної експертизи №173/174 від 29.04.2016 року, за яким його вартість становить 1 628 510 грн.

При проведенні розподілу спільного сумісного майна подружжя суд враховує згоду подружжя на отримання майна у власність та можливість його реального поділу.

З урахуванням прийнятого судом варіанту розподілу спільного сумісного майна подружжя різниця вартості ідеальних часток становитиме 109 919 грн.

При цьому суд враховує положення частин четвертої, пятої статті 71 СК України про те, що при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пропонував передати у власність ОСОБА_2 автомобіль «Kia Cerato FH 2213» з виплатою йому різниці вартості часток, проте відповідачка не надала згоди на це і просила залишити автомобіль у власності позивача. У звязку з цим ОСОБА_1 просив залишити автомобіль у його власності та вніс на депозитний рахунок суду 109 919 грн. грошової компенсації різниці часток у праві спільної сумісної власності на майно.

Врахувуючи ту обставину, що спірний автомобіль є неподільною річчю, спільне володіння і користування ним є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї, оскільки їй у власність передається інший автомобіль, тому суд приходить до висновку про припинення права ОСОБА_2 у власності на спірний автомобіль з виплатою їй компенсації вартості різниці часток, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_2

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15.

У частині встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2006 року по 19 вересня 2007 року, визнання обєктом спільної сумісної власності подружжя квартири АДРЕСА_2 та її поділ, зустрічний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час спільного проживання, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розяснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідачка не надала належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того факту, що у період з жовтня 2006 року по 19 вересня 2007 року між нею та ОСОБА_1 склалися усталені відносини, притаманних подружжю, зокрема, спільне ведення бюджету, спільна участь у витратах по утриманню та придбанню майна, тощо.

Показання свідків не спростовують висновків суду, оскільки підтверджують лише наявність певних взаємовідносин між сторонами у зазначений період, проте не можуть однозначно свідчити про наявність між н ими усталених відносин, що притаманні подружжю.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити повністю; зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Виділити із спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- ? частини нежитлового приміщення по вул. Визволення, 22 у м. Полтаві, що складається з нежитлових приміщень будинку під літ. «Б-1, Б-Ш» на І поверсі: цех 16 пл. 431,2 кв. м, смоловарки 17 пл. 6,9 кв. м, вентиляційної 18 пл.11,2 кв.м, цех 19 пл. 440,6 кв.м, загальною площею 889,9 кв. м, буд. літ.»В-1» пл. 337,8 кв.м, буд. літ. «К» пл.. 16,8 кв. м, крановий майданчик №5, ворота №6, огорожа №1 довжиною 108,0 м.п.;

- квартиру АДРЕСА_1;

- земельну ділянку загальною площею 0,10 га цільовим призначенням : для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :18:005:0092), що розташована по вул.. Шилівській, 12-ж у м. Полтаві;

- автомобіль «Toyota Land Cruiser 150», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1;

- автомобіль «Kia Cerato FH 2213», 2009 року випуску, д.н.з. ВІ 1188.

Виділити із спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_2 право власності на

- житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,075 га цільовим призначенням : для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :05:001:0290), що розташовані по вул. Будівельників, 18 у с. Розсошенці Полтавського району та області;

- автомобіль «Hyundai Santa FE», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

У задоволенні зустрічного позову у частині встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з жовтня 2006 року по 19 вересня 2007 року, збільшення розміру частки ОСОБА_2 у спільному сумісному майні подружжя до 2/3 частин, виділення та визнання права власності на майно у цій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_3