Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 квітня 2016 року м. Кривого Рогу

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Пустовіт О.Г.,

при секретарі Гарасюта Л.К.,

розглянувши у відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом Пантєлєєвої -ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року, Пантєлєєва -ОСОБА_1, громадянка України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3, громадянина ОСОБА_4, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання неповнолітньої дитини.

На підтвердження своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач після народження доньки, поїхав до себе додому в ОСОБА_4, залишивши її з донькою на Україні. Добровільно матеріальну допомогу на дитину відповідач не надає, хоча вона впевнена, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 працює, має стабільну заробітну плату і в змозі платити аліменти на утримання доньки. Тому вона вимушена звернутись до суду з питанням про стягнення аліментів.

Враховуючи вимоги положень Цивільного процесуального кодексу України вказана позовна заява з іноземним елементом підсудна Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Адже, відповідно до ч. 1 ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

До того ж, відповідно до підпункту 4 пункту 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" № 2709-ІV від 23.06.2005, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо у справі про сплату аліментів або про визнання батьківства позивач має місце проживання в Україні.

Позивачка повідомила, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави немає справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що вказані в позовній заяві.

Відповідач на судове засідання не з'являвся, своїх заперечень та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, хоча суд вжив всі розумні зусилля для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи.

Відповідно до ч. 1ст.415 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, учасниками якої є Україна та ОСОБА_4, Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області направив цінним поштовим відправленням до Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, за адресою: місто Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, будинок № 21-А та до Міністерства юстиції, Юридичні консультації та законодавства відділу, гр. ОСОБА_6 Рубіну, за адресою: вулиця Салах а-Дін 29, Єрусалим/49029, 91490, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів від 27 січня 2015 року, до якого додавались позовна заява з усіма додатками до неї. Всі додатки до прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів були відправленні на Українській мові та з засвідченим нотаріально перекладом на офіційну мову запитуваної Держави, тобто на іврит.

В проханні про вручення за кордоном судових або позасудових документів від 27 січня 2015 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області просив Міністерство юстиції гр. ОСОБА_6 Рубіна здійснити усі необхідні засоби для вручення усіз перелічених документів відповідачу, за останнім відомим місцем його реєстрації, тобто за адресою: ОСОБА_4, АДРЕСА_1.

До Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 31 березня 2016 року повернулись документи з супровідним листом від Адміністрації управління судами ОСОБА_4 (Заклад юридичного консультанта відділ міждержавної допомоги ) від 07 січня 2016 року, у якому повідомлялося, що запит на вручення документів не може бути виконаний по причині того, що відповідач за вказаною адресою відсутній, на двері приклеєне два повідомлення про явку, відповідно до наданої інформації ОСОБА_2 ОСОБА_3, 25.12.2015 виїхав з території держави ОСОБА_4, станом на 07.01.2016 його в'їзд на територію держави не зареєстровано.

Отже, Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області були вжиті всі розумні зусилля для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи, що, відповідно до положень статті 5 Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, надає суду право розглянути справу за відсутністю відповідача та винести заочне рішення.

Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності, про що подала заяву.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що з 14 липня 2012 року між сторонами був зареєстрований шлюб Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 383.

Від сумісного життя сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, матірю дитини є позивачка Пантєлєєва -ОСОБА_1, батьком - відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Дитина проживає з матірю, яка не має можливості утримувати дитину самостійно, коштів на утримання дитини не вистачає, вони потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують допомоги.

Оскільки дитина, що потребує матеріальної допомоги, проживає з матірю, відповідач зобов'язаний виплачувати на утримання дитини аліменти.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції " Про права дитини", схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.021991 №789/ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України " Про охорону дитинства", а також ст. 27 Конвенції "Про права дитини", дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, тому має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір 551 гривень 20 копійок.

Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 212-215, 367 п.1, 414, 415 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 180 - 183 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Пантєлєєвої -ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягувати з громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ОСОБА_4, зареєстрований та мешкає за адресою: ОСОБА_4 АДРЕСА_2, аліменти на користь громадянки України Пантєлєєвої -ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи стягнення з 18 грудня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у сумі 551 гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Г. Пустовіт