АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Слободянюк С.В., Мазурик О.Ф.,

при секретарі Голубович С.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 112 Голосіївського району», ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 112 Голосіївського району», ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням. Відповідно до останніх уточнень до позовної заяви просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання за ним права користування кімнатою 8,3 кв.м.; кухню 6,4 кв.м, ванну 2,3 кв.м., туалет 1.0 кв.м., коридор 5,5 кв.м., дві кладовки площею 1,2 кв.м. залишити у загальному користуванні позивача та відповідача; також просив зарахувати грошові кошти у розмірі 4 129, 16 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Голосіївського районного суду м. Києва на ім'я відповідача в рахунок компенсації їй вартості 0,17 кв.м. житлової площі в кімнаті 8,3 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 20.03.2012 року йому належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва приватного нотаріуса КМНО Панченко А.П. про право власності на вищезазначене майно (а.с.3).

Відповідач, якій належить 2/3 частини квартири, перешкоджає позивачу в користуванні його 1/3 частки квартири, а відтак ОСОБА_1 не має можливості користуватися квартирою, яка необхідна для проживання його родині.

Зазначає, що з 2012 по 2014 рік він неодноразово намагався заселитися в квартиру, однак відповідач чинила йому перешкоди та не впускала його до неї.

Унікальний номер справи: 752/8727/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1956/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Вказує, що відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 29.08.2014 року експерт вбачає за можливе влаштувати в спірній квартирі дві ізольовані кімнати шляхом проведення перепланування. А відтак, у зв'язку з даним висновком вважає за можливе задовольнити його позовні вимоги.

Також зазначає, що у разі визначення ідеальних часток спірної квартири, ідеальна частка площі кожної кімнати становила би 8,13 кв.м., а оскільки позивач просить визначити у право користування йому кімнату площею 8,3 кв.м, що на 0, 17 кв.м. більше за ідеальну частку, він готовий відшкодувати відповідачу різницю в площі у грошовій формі.

З даною метою позивачем було замовлено проведення робіт з визначення ринкової вартості одного квадратного метру даної квартири.

В результаті проведеної оцінки вартості квартири з'ясувалося, що 1 кв.м. коштує 24 289 грн. 22 коп., а відтак позивач готовий сплатити відповідачу 4 129, 16 грн., що відповідає вартості 0,17 кв.м. житлової площі спірної квартири.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції рішення Голосіївського районного суду м. Києва скасувати, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у першій та апеляційній інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва приватного нотаріуса КМНО Панченко А.П. про право власності на вищезазначене майно (а.с.3).

Відомості щодо реєстрації за позивачем права власності на 1/3 частину спірної квартири внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.01.2013 року за реєстраційним номером 0.

Спірна квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 40,8 кв.м., з них одна кімната - 16,10 кв.м., а друга - 8,3 кв.м., кухні площею 6,4 кв.м, ванної кімнати 2,3 кв.м., туалетної кімнати площею 1,0 кв.м., коридору 5,5 кв.м., двох кладовок площею 1,2 кв.м.

Відповідач, якій належить 2/3 частини квартири, перешкоджає позивачу в користуванні його 1/3 частки квартири, а відтак ОСОБА_1 не має можливості користуватися квартирою, яка необхідна для проживання його родині.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2014 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_8 про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Дати моживі варіанти розподілу квартири АДРЕСА_1 на дві ізольовані кімнати.

2. Які будівельні роботи необхідно виконати по переобладнанню квартири відповідно до запропонованих варіантів?

Згідно з висновком експерта КНДІСЕ ОСОБА_9 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 29.08.2014 року, технічно в спірній двокімнатній квартирі № 51 загальною площею 40,80 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат (ізольованої кімнати площею 8,3 кв.м. та прохідної кімнати площею 16,1 кв.м.) в житловому будинку АДРЕСА_1, вбачається за можливе влаштувати дві ізольовані кімнати, при умові відхилення від вимог нормативних документів, зокрема пункту 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», пункту 8.7 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Експертом на розгляд суду було запропоновано наступний можливий варіант технічно влаштованих двох ізольованих кімнат в квартирі № 51 житлового будинку АДРЕСА_1 при умові відхилення від вимог нормативних документів:

- Загальна житлова площа, яка складає 24,4 кв.м., зменшиться і буде складати 18,4 кв.м.;

- Загальна підсобна площа, яка складає 16,4 кв.м., збільшиться і буде складати 22,4 кв.м.

Експертом було запропоновано зменшити житлову площу співвласниці ОСОБА_3 з 16,1 кв.м. на 10,1 кв.м. для облаштування двох ізольованих кімнат.

При цьому для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються співвласникам, у квартирі № 51 необхідно провести такі ремонті роботи: між приміщеннями площею 10,1 кв.м. та 6 кв.м. влаштувати міжкімнатну перегородку та дверний проріз.

Також в даному експертному висновку наявна схема Малюк 3, на якому зображено можливий варіант технічно влаштованих двох ізольованих кімнат у спірній квартирі.

А відтак, як вказує представник апелянта у поясненнях до апеляційної скарги, в результаті проведення такого перепланування кімнати 16,1 кв.м. зменшиться лише житлова площа співвласниці ОСОБА_3 на 5,6-6 кв.м., яку апелянт згоден компенсувати.

Окрім того, з метою підтвердження висновку експерта КНДІСЕ стосовно запропонованого варіанту влаштування у спірній квартирі з двох суміжних кімнат двох ізольованих, апелянт звернувся до архітектора ОСОБА_10.з метою отримання проекту по проведенню реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновок судової будівельно-технічної експертизи є неприйнятним, оскільки ним порушуються права співвласника, ідеальна частка права власності якого становить 16,26 кв.м. Окрім того, дана кімната є прохідною, а відтак житлові інтереси відповідача будуть порушені. Крім того, як зазначає суд першої інстанції, у спірній квартирі крім відповідача проживає третя особа ОСОБА_4, а заселення кімнати особами різної статі не допускається.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 ст. 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежених у його здійсненні.

Відповідно до ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартиру. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Загальна житлова площа спірної квартири складає 24,4 кв.м., позивачу належить 1/3 частини квартири, ідеальна частка ОСОБА_1 складає 8, 13 кв.м., що на 0,17 кв.м. менше житлової площі кімнати, яку він просить виділити у його користування. Відтак, позивачем було внесено на рахунок суду грошову суму у компенсацію зайвих 0,17 кв.м. житлової площі. Дана сума була визначена виходячи з висновку про визначення ринкової вартості одного квадратного метру даної квартири, що був виготовлений на замовлення позивача.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю.

Враховуючи вищенаведене, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, які належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі.

А відтак, враховуючи вищенаведене, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виділення у користування ОСОБА_1 кімнати площею 8, 3 кв.м., ОСОБА_3 кімнати площею 16, 1 кв.м. та залишення у спільному користуванні сторін кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору та кладових кімнат, суд першої інстанції невірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції на невизнання відповідачем права власності позивача на частину спірної квартири не може бути прийнята судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки на сьогодні відсутнє рішення про визнання прилюдних торгів з реалізації 1/3 квартири АДРЕСА_1 недійсними, а в матеріалах справи наявні достатні та допустимі докази на підтвердження того, що 1/3 спірної квартири належить на праві власності ОСОБА_11

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України Апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 112 Голосіївського району», ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням скасувати та ухвалити нове наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація - 112 Голосіївського району», ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою площею 8,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 право користування кімнатою площею 16,1 кв.м.

Кухню 6,4 кв.м., ванну кімнату 2,3 кв.м., вбиральню 1 кв.м., коридор 5,5 кв.м., дві кладовки загальною площею 1, 2 кв.м. залишити у загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4 129 грн. 16 коп. в рахунок компенсації вартості 0,17 кв.м. житлової площі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1105 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: