Справа № 464/4213/15 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/3378/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника позивача (апелянта) ОСОБА_2М ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2016 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження відомостей про батька задоволено.

Виключено з актового запису №29 від 1 жовтня 1999 р. складеного виконкомом Комарнівської міської ради Городоцької міської ради Городоцького району Львівської області про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене на основі неповного та всебічного з'ясування обставин по справі. Зазначає, що оскільки ОСОБА_6, запис про батька якої оскаржується, народилась 17 вересня 1999 року, до правовідносин, що виникли слід застосувати відповідні норми КпІІІС України, норми якого на той час регулювали шлюбно - сімейні правовідносини. Відповідно до положень статті 56 КпШС України: «Особа, записана як батько або як мати і дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис». Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року і «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (чинної па момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що: «Оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатись про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності пропуску строку». Зазначає, що відповідачем за зустрічним позовом та його представником неодноразово, в судових засіданнях, визнавався той факт, що про відсутність кровного споріднення із дитиною ОСОБА_4 стало відомо після 2, 5 - 3, 5 років спільного життя із ОСОБА_2. що й слугувало підставою для розірвання шлюбу ще 13 березня 2003 року. А тому відповідач пропустив строк для звернення до суду. Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2016 року та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача (апелянта) на підтримання доводів апеляційної скарги, відповідача та його представника на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що у липні 1999 р. між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, який розірвано згідно з рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 березня 2003 р.. Під час шлюбу у сторін народилася дитина, згідно з свідоцтвом про народження, виданого 1 жовтня 1999 р. виконкомом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_6 народилася 17 вересня 1999 р. в с.Комарно Городоцького району Львівської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 1 жовтня 1999 р. зроблено запис №29. Батьком зазначено ОСОБА_4, а матір'ю ОСОБА_2.

Відповідно до ст.ст.51, 52, 54 КпШС України, які діяли на той час, взаємні права та обовязки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Походження дитини від батьків, які перебувають між собою у шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів про народжень за заявою будь-кого з них.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Оскільки дитина ОСОБА_6, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01 січня 2004 р., до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КпШС України .

За приписами ч.1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Згідно з розясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, оскільки перебіг встановленого ст.56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку.

Статтею 11 КпШС України встановлено загальні правила обчислення строків позовної давності, які тісно пов'язані з днем коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Однак з цього правила є виключення встановлені законом.

Частиною 1 ст.56 КпШС України пов'язує перебіг цього строку з датою проведеного запису про батьківство, про який стало відомо або повинно було стати відомо особі, яка оспорює батьківство.

Статтею 10 КпШС України передбачено, що у випадках зазначених у статті 9 цього ж Кодексу позовна давність застосовується відповідно до цивільного законодавства, якщо інше не встановлено законом. У відповідності з Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України 2004 р. лише до правовідносин, які виникли до 01 січня 2004 р. необхідно застосовувати норми Цивільного Кодексу 1963 р., а тому порядок застосування позовної давності та вирішення питання про поновлення строку звернення із позовом суд вирішує на підставі положень про позовну давність, передбачених Цивільним кодексом УРСР 1963 р.

За умовами ст.ст.75, 80 Цивільного кодексу УРСР 1963 р. (чинних на час виникнення спірних правовідносин) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

ОСОБА_4 про те, що він записаний батьком ОСОБА_6 відомо з часу вчинення актового запису про народження ОСОБА_6 з 1 жовтня 1999 р., що ним в суді першої інстанції та апеляційної інстанції не заперечувалося.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 2 листопада 2015 р. призначено по даній справі судово молекулярно-генетично експертизу.

Висновком якої, проведеної Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром від 29 січня 2016 р. за №10/769 встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо наявних підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із вимогою про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження, оскільки тільки після подачі позову до суду та проведення експертизи позивачу стало достовірно відомо обставини щодо його батьківства відносно доньки.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, щодо підстав поновлення вимог зустрічного позову про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька та щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову про стягнення аліментів, оскільки за умовами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, відповідач не є батьком дитини та слід виключити його відомості з актового запису про народження, що унеможливлює покладення на нього обовязку по сплаті аліментів, а тому, позов про стягнення аліментів не підлягає до задоволення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд повно та всебічно дослідив докази по справі, вірно встановив характер спірних правовідносин та прийняв законне рішення. Тому колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_7