ЄУН №337/3130/16-ц
Провадження №2/337/1541/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 вересня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

за участю секретаря Коваленко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача вказуючи, що 06 травня 2016р. між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО») був підписаний договір фінансового лізингу №004433, предметом якого є транспортний засіб Zotye z100, комплектація «comfort», обєм двигуна - 1 бензин, тип КПП МГ, привід 4х2. На підставі виставленого відповідачем рахунку позивачем на рахунок відповідача сплачено суму 17900грн. Вказаний договір позивачка вважає таким, що не відповідає вимогам законодавства, зокрема, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» договір містить несправедливі умови: виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства; договір не містить істотних умов щодо детальних особливостей предмету лізингу; відповідач не має документів, які б підтвердили, встановлене законом ліцензування даного виду господарської діяльності (фінансового лізингу); всупереч ст. 799 ЦК України договір не посвідчений нотаріально. Тому у відповідності до вимог ст.ст. 215-216 ЦК України позивачка просить визнати цей договір недійсним, застосувати наслідки недійсного правочину, стягнувши з відповідача всі отримані від ОСОБА_1 на виконання цього договору грошові кошти у сумі 17900 грн., а також стягнути сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

Після уточнення позовних вимог, а саме їх зменшення в звязку із поверненням відповідачем частини грошових коштів на суму 364,17грн., позивачка просить визнати договір фінансового лізингу №004433 від 06 травня 2016 року, укладений між нею та відповідачем недійсним, застосувати наслідки недійсного правочину, стягнувши з відповідача грошові кошти у сумі 17535,83 грн., а також стягнути сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

В судове засідання позивач та її представник не прибули, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, заяв про розгляд справи у їх відсутність або заперечень проти позову суду не надано.

Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 06.05.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 004433, предметом якого є транспортний засіб Zotye z100, комплектація / модифікація «comfort», обєм двигуна 1 бензин, тип КПП МГ, привід 4х2. Специфікація предмета лізингу була самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам (п. 1.1 договору).

У п.1.2 договору фінансового лізингу зазначено, що вартість предмета лізингу зазначається у договорі та в Додатку № 1, який є невідємною частиною договору. Зокрема, п.8.2 договору фінансового лізингу передбачено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 6730,39 доларів США, що еквівалентно 172900,00 грн. Згідно з п. 8.1 договору, всі платежі підлягають сплаті в українських гривнях.

Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства (п.1.3 договору фінансового лізингу).

Строк передачі предмета лізингу лізингоодержувачу закріплений у п.1.7 договору фінансового лізингу і становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці.

Згідно договору фінансового лізингу адміністративний платіж, це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Відповідно п. 9.1 договору фінансового лізингу, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 %, зазначеного у даному договорі та у специфікації, а тому, на виконання умов додатку № 1 до договору фінансового лізингу позивачка сплатила на користь ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» авансовий платіж в розмірі 17900грн., на підтвердження чого суду надано копію квитанції №0.0.547682103.1 від 10.05.2016р. (а.с.29).

Згідно п. 10.3 договору фінансового лізингу на момент укладення договору сторонами визначено попередній розмір щомісячного лізингового платежу - 105,56 доларів США, що складає 2691,78 грн. та передбачено, що у випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу, сторони зобовязані підписати Додаток № 3 до даного договору, що встановлює графік сплати лізингових платежів або план відшкодування.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

10.05.2016р. позивач звернулась до відповідача із заявою про розірвання договору фінансового лізингу № 004433 від 06.05.2016 року та повернення авансового платежу в сумі 17900,00грн. (заява отримана відповідачем 15.05.2016р.) (а.с.15).

Листом б/н та б/д відповідач повідомив позивача про те, що договір вважається розірваним з 17.05.2016р. Цим же листом позивача повідомлено про те, що сплачений нею за умовами договору адміністративний платіж в розмірі 17290,00 грн. поверненню не підлягає, а авансовий платіж буде повернуто у розмірі 366,00 грн. ( а.с. 16).

03.06.2016р. відповідачем перераховано позивачу суму 364,17грн. авансового платежу.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 06 травня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Крім того, всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», до таких істотних умов договору лізингу відноситься умова про предмет лізингу, який згідно ч. 1 ст. 3 закону та ч. 1 ст. 807 ЦК України, визначається як неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ч. 1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками є незамінними.

Також суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Тому, визначення особи продавця є обов'язковою, що в договорі є відсутнім.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що за своєю правовою природою оспорюваний позивачем договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З наданої копії договору фінансового лізингу від 06 травня 2016 року, укладеного між фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» вбачається, що він не був нотаріально посвідчений, а тому в силу ст. 220 ЦК України є нікчемним.

В такому разі за відсутності зустрічної вимоги лізингодавця про визнання такого договору дійсним та зважаючи на невідповідність його умов ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», що виключає можливість визнання його дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, не мають правового значення ті обставини, що сторони частково виконали його умови та за ініціативою позивача прийняли рішення про його розірвання. Але ці дії сторін є лише підставою для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Разом з тим, враховуючи, що в спеціальному законі «Про фінансовий лізинг», яким врегульовано правовідносини між сторонами, не передбачено прямої вказівки на нікчемність договору фінансового лізингу у випадку недотримання вимоги про його нотаріальне посвідчення, а його нікчемність встановлюється через аналіз норм цивільного кодексу, за яким на правовідносини між сторонами одночасно розповсюджується параграф 5 глави 58 Цивільного кодексу щодо найма (оренди) транспортного засобу, а також враховуючи, що оспорюваний договір одночасно не відповідає положенням ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає, що вимога позивача про визнання недійсним цього договору є такою, що підлягає задоволенню.

Отже, зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що наявні всі підстави для визнання недійсним оспорюваного договору фінансового лізингу № 004433 від 06 травня 2016 року.

Позивач просить одночасно застосувати наслідки недійсного правочину, передбачені ст. 216 ЦК України, стягнувши на її користь всі сплачені за недійсним договором платежі у розмірі 17535,83 грн., оскільки частина платежів їй була перерахована відповідачем у сумі 364,17 грн.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, суд вважає, що вказані вимоги є також законними і обґрунтованими, а сума відповідає наданим платіжним документам, а також не оспорена відповідачем.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд встановив, що позивач, подавши позов до суду сплатив судовий збір за його подачу в сумі 551,20 грн.

Оскільки позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 220, 227, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 004433 від 06 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» () на користь ОСОБА_1 сплачені на виконання визнаного недійсним договору № 004433 від 06 травня 2016 року грошові кошти в сумі 17 535 (сімнадцять тисяч пятсот тридцять пять) гривень 83 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок, а всього 18 087 (вісімнадцять тисяч вісімдесят сім) гривень 03 копійки.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя: М.В. Сидорова