АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2258/16 Справа № 209/1926/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Григорєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.12.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.71-73).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.12.2015 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 02.12.1995 року відділом РАГС виконкому Дніпровської районої ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис №1143 розірвано.

Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.61-63).

Як на підстави апеляційній скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.71-73).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 02.12.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №1143 (а.с.5).

Від шлюбних відносин сторони мають двох дітей: неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, актові записи відповідно №210 від 13.04.2001 року, і №150 від 18.03.2014 року (а.с.20,21).

Також судом встановлено, що на теперішній час сторони зареєстровані за однією адресою, але проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Крім того, прийняті судом заходи щодо примирення сторін, будь-яких результатів не надали, позивач примирятися не бажає.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду наполягав на розірванні шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з розясненнями, викладеними у п.п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже установивши, що сімя сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач категорично заперечує можливість і бажання залишатися у шлюбі із ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що примушування до шлюбу не допускається, а також що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами неможливо.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права і що можливо зберегти шлюб безпідставні.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08.06.2015 року за клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення до 09.11.2015 року, втім ніяких заходів для збереження шлюбу сторони не вживали.

На підставі викладеного, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: