Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №2-2991/11 Головуючий у 1 інстанції Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/778/2801/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року ПАТ«Банк «Фінанси та кредит звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 лютого 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 660 000 грн. та зобовязався повернути його до 14.02.2023 року та сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 17 % річних. За порушення термінів сплати заборгованості по кредиту та відсотків, була встановлена пеня у розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Цього ж дня в забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Крім того, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в заставу (іпотеку) нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, що розташоване за адресою м. Запоріжжя вул. Перемоги, буд. 42, приміщення З, загальною площею 73,0 кв.м, що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно .

Посилаючись на те, що станом на 05.07.2011 року мається заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 2 939 072 грн. 77 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 575 647 грн. 21 коп., по процентам - 87 336 грн. 06 коп. та пені - 2 276 089 грн. 50 коп., Банк просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь AT «Банк «Фінанси і кредит» суму заборгованості у розмірі 2 939 072,77 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором №15-399-028К від 14 лютого 2008 року станом на 05 липня 2011 року у розмірі 1 325 967 грн. 27коп. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» судові витрати у розмірі 1820грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 18 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2008 року між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №15-399-028К, згідно якого Банк надав ОСОБА_4 кредитні ресурси в сумі 660 000 грн. строком до 14 лютого 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 17% річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки №15-399-028П від 14.02.2008 року, у відповідності до якого поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Згідно п. 1 Договору поруки ОСОБА_3 зобов'язувалася відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 14 лютого 2008 року.

Внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань, станом на 05.07.2011р. утворилася заборгованість, що складається: по сумі непогашених процентів 87 336,06 грн.; по судній заборгованості 575 647,21 грн.; по сумі непогашеній пені по процентам та кредиту 2 276 089,50 грн. Разом сума боргу складає 2 939 072,77 грн. Розрахунок заборгованості проведений позивачем та міститься в матеріалах справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Однак в повному обсязі з такими висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку фактичним обставинам по справі з врахуванням норм матеріального права та правових позицій, висловлених Верховним Судом України у справах з аналогічних правовідносин, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 до поручителя не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.2.) про його дію до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 14.02.2023р. (пункт 3.2. Кредитного договору).

Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору Банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити Позичальнику у продовженні строку дії цього Договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих по ним процентів, неустойки згідно з Умовами цього договору, зокрема у випадку коли позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди, відповідно до пунктів 3.2., 4.3., 4.4. Кредитного договору. У випадку вимоги ОСОБА_5 про дострокове повернення Кредитних ресурсів та оплату процентів Позичальник зобов'язаний здійснити повне погашення заборгованості, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги ОСОБА_5.

Відповідно до п. 2.3. Договору поруки, у випадку непогашення Боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених Кредитним договором, у Кредитора виникає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі до Поручителя.

Пунктом 3.1. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором у зазначені у договорі строки, Поручитель зобов'язується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором (письмового або телетрансмісійного) про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань сплатити грошову суму, яку вимагає Кредитор шляхом її перерахування на рахунок Кредитора будь-яким способом, вказаним Кредитором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направив боржнику та поручителю вимоги від 08.04.2010 року про дострокове повне погашення заборгованості (а.с.19).

Враховуючи умови направленої вимоги, боржник повинен був її задовольнити протягом 10 банківських днів.

Таким чином, у ОСОБА_5 виникло право пред'явити позовні вимоги до поручителя протягом шести місяців, починаючи з травня 2010 року.

З позовом до боржника і поручителя ОСОБА_5 звернувся до суду лише 29 серпня 2011 року.

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги поручителю (шляхом пред'явлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Оскільки шестимісячний строк, встановлений у ч. 4 ст. 559 ЦК України не є строком позовної давності, то для застосування судом наслідків його пропуску, чинне законодавство не вимагає обов'язкового звернення поручителя з таким клопотанням.

Отже, пред'явивши 08.04.2010 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців.

Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Таким чином, вимога ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості, що виникла у ОСОБА_4 по кредитному договору та судових витрат є безпідставною у зв»язку з припинення поруки ОСОБА_3, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості по кредитному договору та судових витрат підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по кредитному договору та судових витрат з ухваленням по справі в цій частині нового рішення про відмову в їх задоволенні.

В решті, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року є правильним, тому його слід залишити без змін. Доводи апеляційної скарги з приводу зменшення пені, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідачем ОСОБА_4 рішення не було оскаржено, а повноважень щодо представлення його інтересів в суді ОСОБА_3 надано не було.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року у цій справі в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» в їх задоволенні.

В решті, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: