АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив заборонити відповідачу вчиняти дії, пов'язані з продажем, даруванням, складанням заповіту, передачею в користування або зберігання іншим особам до завершення судового провадження та вступу в законну силу судового рішення наступного нерухомого майна: ј частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 2/12 частини квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування заяви вказував, що відповідач повністю ігнорує виконання своїх зобов'язань про відшкодування шкоди, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Справа № 761/3189/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6918/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач повністю ігнорує свої зобов'язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди, змінив контактні телефони та не виходить на зв'язок.

Апелянт вказує, що він обґрунтовано вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову дасть змогу відповідача відчужити вказане майно в будь-який час, що призведе до неможливості виконання судового рішення.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що заявник не обґрунтував необхідності накладення арешту на вказане майно та не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також, суд першої інстанції врахував, що судом не розглядається спір щодо заявленого майна.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань по відшкодуванню шкоди та не вжиття вказаних в заві заходів призведе до відчуження майна та не виконання рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Виходячи зі змісту п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивченням заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги встановлено, що заявник вказує про те, що відповідач, в разі задоволення позовної заяви, не має наміру розраховуватися з позивачем, а також буде ухилятися від виконання рішення.

Разом з тим підтверджень зазначеного, вказана заява та додатки до неї не місять.

Не містить заява з додатками і доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також доказів того, що ОСОБА_3 приймає дієві заходи по відчуженню вказаного в ній майна.

Отже, підстави задоволення заяви про забезпечення позову побудовані заявником тільки на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства та доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п.1 ч.2 ст. 307, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді