Провадження № 22-ц/779/1334/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Сав»юка ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою Сав»юка ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду 05 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Сав»юка І.І. про стягнення боргу за договором позики.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем 04 червня 2013 року укладено договір поруки, за яким Сав»юк І.І. зобов»яався відповідати за виконання всіх зобов»язань Сав»юк Л.О., що виникли з Договору позики від 04 червня 2013 року.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_4»юк Л.О. зобов»язання за договором позики належним чином не виконала, а відповідач, як поручитель, на його вимогу борг не погасив, просив стягнути з Сав»юка І.І. заборгованість за договором позики в сумі 35850 грн., штраф у розмірі 10 відсотків від простроченої суми 3 585 грн., пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки, що склала 104 054,60 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Сав»юка І.І. на користь ОСОБА_2 заборгованість за позикою в сумі 38850 грн., 3585 грн. штрафу, 104054,60 грн. пені, 1434,9 грн. судового збору.

На дане рішення Сав»юк І.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог норм процесуального та матеріального права, неповне з»ясування обставин, які мають значення для справи.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті позовних вимог не з»ясував справжню правову природу договору позики, укладеного 04 червня 2013 року між ОСОБА_2 та Сав»юк Л.О.

Договір позики був фіктивними, оскільки грошей у сумі 80000 грн. ОСОБА_2 Сав»юк Л.О. не передавав.

Насправді мали місце правовідносини між позивачем та його зятем Памук Хілмі щодо орендної плати за приміщення, а договір позики укладено за наполягання ОСОБА_2 з Сав»юк Л.О., хоча грошових коштів згідно договору позики остання не отримувала.

Апелянт вказав також, що до участі в справі не було залучено боржника ОСОБА_4»юк Л.О. хоча в разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Суд першої інстанції, на думку апелянта, безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про зупинення провадження в справі.

Апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт Сав»юк І.І. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Позивач та його представник в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2013 року між ОСОБА_2 та Сав»юк Л.О. укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала позику в сумі 80000 грн., яку зобовязалася повернути відповідно до узгодженого графіку.

Відповідно до п.2.1 Договору - на момент його підписання кошти в повному обсязі позикодавцем передані позичальнику, про що оформлено відповідну розписку, а п. 2.2 договору погоджено графік повернення позики з кінцевим строком внесення останнього платежу не пізніше 25 листопада 2014 року (а.с.5).

04 червня 2013 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4»юк І.І. укладено договір поруки, за яким Сав»юк І.І. зообов»язався відповідати перед позикодавцем за виконання всіх зобов»язань Сав»юк Л.О., що виникли з Договору позики, укладеного в цей же день.

Відповідно до п. 5.1.1 Договру поруки Сав»юк І.І. зобов»язався при порушенні боржником зобов»язання перед кредитором за основним договором виконати за боржника зобов»язання у 5-ти денний строк з дня отримання вимоги від кредитора.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Як вбачається з оригіналу розписки - Сав»юк Л.О. 04 червня 2013 року отримала від ОСОБА_2 грошові кошти готівкою в сумі 80 000 грн. в якості позики та зобов»язалася повернути їх у визначеному порядку щомісячно починаючи з червня 2013 року по 4444 грн. з кінцевим строком повернення не пізніше 25 листопада 2014 року зі сплатою 4452 грн.(а.с.6).

Встановлено, що відповідно до розписок позивача ОСОБА_2 - Сав»юк Л.О. станом на час пред»явлення позову в грудні 2014 року повернула частинами борг в сумі 44150 грн. (а.с.8-18).

Таким чином встановлено, що боржник ОСОБА_4»юк Л.О. належним чином не виконала взяті на себе зобов»язання, станом на 08.12.2014 року її борг за договором позики становить 35850 грн.

Зазначені обставини апелянтом не спростовано.

Встановлено, що 08 грудня 2014 року ОСОБА_2 надіслав Сав»юку І.І. претензію про погашення ним, як поручителем, заборгованості за договором позики в сумі 35850 грн. (а.с.19).

Оскільки борг у зазначений строк відповідачем не погашено, ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення з Сав»юка І.І. заборгованості за позикою в сумі 38850 грн., штрафу у розмірі 10 відсотків від простроченої суми 3 585 грн., пені в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки, що склала 104 054,60 грн.

За договором поруки, відповідно до положень ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Віждповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Постановляючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позикодавець Сав»юк Л.О. належним чином не виконала взяті на себе зобов»язання, а тому поручитель за даним договором позики Сав»юк І.І. повинен нести відповідальність у тому ж обсязі що і боржник.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до п. 3.2 Договору позики при неповерненні суми позики своєчасно, позикодавець має право вимагати дострокового повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати штрафу десяти відсотків від простроченої суми та пені в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобовязання.

Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору позики, а саме пунктом 3.2 передбачено що при неповерненні сум позики своєчасно позикодавець має право вимагати сплати штрафу десяти відсотків від простроченої суми та пені в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

З огляду на наведені обставини, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача штрафу і пені як подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення несвоєчасне повернення позики є необґрунтованим.

Оскільки сума пені в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочки в розмірі 104054,60 грн. значно перевищує суму боргу за договором позики в розмірі 35 580 грн., колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути штраф у розмірі 10 відсотків від простроченої суми 3 585 грн.

У зв»язку з наведеним, рішення суду в частині стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в стягненні пені.

Посилання апелянта на те, що договір позики є фіктивним, що Сав»юк Л.О. не отримувала грошові кошти за борговою розпискою та що така написана під тиском ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки такі не підтверджені належними доказами, з приводу неправомірних дій позивача апелянт не звертався у правоохоронні органи.

Не заслуговують також на увагу доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості за договором позики з огляду на те, що борг стягнуто з основного боржника ОСОБА_4»юк Л.О., оскільки позивач не позбавлений права звертатись з окремим позовом до суду про стягнення боргу у тому числі і з поручителя, який несе солідарну відповідальність з боржником за належне виконання забезпеченого зобов»язання.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором в сумі 35850 грн. та штрафу в сумі 3585 грн. постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сав»юка ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2016 року в частині стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення пені в розмірі 104054,60 грн. пені відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Я.Ю. Ковалюк

ОСОБА_6