ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 листопада 2006 року між закритим акціонерним товариством «Агробанк» (далі - ЗАТ «Агробанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 40 744 доларів США зі сплатою 15,5 % річних та кінцевим терміном повернення 28 листопада 2011 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким вона зобов'язалась відповідати у повному обсязі за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4 У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань станом на 12 червня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 32 965 доларів 62 центи США, що еквівалентно 605 671 грн 06 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 24 258 доларів 60 центівСША та заборгованості за процентами - 8 437 доларів 02 центиСША.Згідно з договором відступлення права вимоги від 26 вересня 2011 року № 7 ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право вимоги за вищевказаним кредитнимдоговором.Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором з урахуванням пеня та 3 % річних у розмірі 605 671 грн 06 коп.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2013 року, позов задоволено. Стягнуто на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2006 року, яка станом на 12 червня 2012 року становить 650 671 грн 06 коп., з якої: основна заборгованість - 260 911 грн 05 коп., 3 % річних - 5 575 грн 62 коп. та пеню - 339 184 грн 39 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2013 року в частині позовних вимог до ОСОБА_4 скасовано й справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2006 року у розмірі 526 486 грн 67 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір у розмірі 1 827 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог до нього й передати справу в цій частині на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 335 ЦПК України судом касаційної інстанції в цій частині не переглядається.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 29 листопада 2006 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Агробанк», та ОСОБА_4 було укладено договір № 184.840.06.02, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 40 744 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 15,5 % річних, терміном до 28 листопада 2006 року (а. с. 10, 11).

На забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором 29 листопада 2006 року між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 184.840.06.02.1, відповідно до умов якого остання поручилася перед банком відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 184.840.06.02 (а. с. 12).

26 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Банк Восток» (яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Хоум Кредит Банк», що є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Хоум Кредит Банк», яке згідно з протоколом установчих зборів акціонерів від 16 грудня 2008 року № 1 реорганізовано шляхом перетворення із закритого акціонерного товариства «Хоум Кредит Банк» та є правонаступником ЗАТ «Агробанк») і ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 7, згідно з умовами якого ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права кредитора за кредитним договором від 29 листопада 2006 року № 184.840.06.02, укладеним між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_4 і договором поруки від 29 листопада 2006 року № 184.840.06.02.1, укладеним між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_4

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 12 червня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 75 898 доларів 63 центи США, що еквівалентно 605 671 грн 06 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 32 695 доларів 62 центи США, що еквівалентно 260 911 грн 05 коп., 3 % річних за період з 27 вересня 2011 року по 12 червня 2012 рік -698 доларів 70 центів США, що еквівалентно 5 575 грн 62 коп., та пеня за період з 27 вересня 2011 року по 12 червня 2012 рік - 42 504 долари 31 цент США, що еквівалентно 339 184 грн 39 коп..

Також встановлено, що 12 січня 2011 року було проведено прилюдні торги з реалізації транспортного засобу, переданого банку у заставу на забезпечення виконання умов кредитного договору, за ціною 64 750 грн.

Вказані кошти було зараховано на погашення заборгованості за спірним кредитним договором, що підтверджується виписками з особового рахунку за період з 29 листопада 2006 року по 26 вересня 2011 року (а. с. 26-33 т. 1; а. с. 38-47 т. 2).

Із виписки з особового рахунку вбачається, що станом на 28 березня 2011 року залишок за кредитним договором складає 31 235 доларів 80 центів США (а. с. 38 т. 2).

Після продажу транспортного засобу відбулося часткове погашення заборгованості за кредитом, згідно з розпорядженням банку від 28 березня 2011 року, у розмірі 6 977 доларів 20 центів США.

Залишок за кредитом після зарахування вказаної суми склав 24 258 доларів 60 центів США.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позичальник допустив порушення умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. При цьому суд вказав, що банком не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки після проведення прилюдних торгів з продажу автомобіля та зарахування отриманих від продажу коштів на погашення кредитної заборгованості відбулося переривання перебігу строку позовної давності.

Проте погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції неможна з огляду на таке.

Як вбачається із виписки з особового рахунка ОСОБА_4 за спірним кредитним договором, 28 березня 2011 року відбулося зарахування грошових коштів у розмірі 64 750 грн, що еквівалентно 6 977 доларів 20 центів США, отриманих внаслідок проведення прилюдних торгів з реалізації предмета застави.

Так, згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ст. 264 ЦК України).

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про переривання позовної давності у зв'язку із вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, не підтверджується належними та допустимими доказами і є помилковим, оскільки дії з визнання боргу мають здійснюватися добровільно й особисто боржником. А перерахування банку грошових коштів, отриманих шляхом проведення торгів та реалізації предмета застави під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет застави, не є тими підставами, з якими закон пов'язує переривання позовної давності.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2307цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки), направлені на його адресу, були повернуті за закінченням терміну зберігання (а. с. 54, 55 т. 1).

Розглянувши справу за відсутності ОСОБА_4, суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, порушивши конституційні права відповідача на участь у судовому засіданні, внаслідок чого останній був позбавлений можливості обґрунтувати свої заперечення на предмет позову, заперечувати проти збільшення банком позовних вимог та реалізувати інші процесуальні права відповідача.

З огляду на вказані порушення заочне рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі.

Також поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Проте положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Вищевикладене залишилося поза увагою як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, які на порушення вимог ст. ст. 60, 212 ЦПК України не надали належної оцінки наданому банком розрахунку заборгованості, у якому пеня за прострочення сплати кредиту нарахована в доларах США, та на порушення вимог ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередили про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема не запропонували позивачу надати інший розрахунок кредитної заборгованості із розрахунком пені в гривні.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до передчасного вирішення спору в частині позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування в цій частині із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2012 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року скасувати в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак