ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1536/16-ц
провадження № 2/753/2765/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"27" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

за участю секретаря - Кубіва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ЖЕД -210 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», Дарницький районний відділ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ЖЕД -210 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», Дарницький районний відділ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_2. В спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Зазначає, що з 20.03.1993 р. по 17.12.2015 р. перебувала з відповідачем в шлюбі, у зв'язку із чим 25.02.1999 року надала згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі. З червня 2014 року між сторонами погіршилися відносини, а 17.12.2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в добровільному порядку зняття його з реєстрації є неможливим, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Пояснив суду, що підставою для отримання сервітуту ОСОБА_3 є те, що він перебував у шлюбних відносинах з позивачем, проте сімейне життя у сторін не склалося, в результаті чого шлюб між ними було розірвано. Крім того зазначив, що між сторонами конфліктні відносини, що підтверджується зверненнями до правоохоронних органів та матеріалами кримінального провадження.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, направили на адресу суду заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 31.10.2012 року серії НОМЕР_1, виданим Відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. (а.с.9)

Відповідно до довідки Ф-3 № 23/12-3 від 23.12.2015 року у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.14).

Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

З аналізу норм чинного законодавства можна дійти висновку про те, що особи, які проживають в житлових приміщеннях, що знаходяться в приватній власності громадян, відносяться до двох основних категорій: члени сім'ї власника житла та тимчасові мешканці й орендарі, тобто особи, що прописані та проживають на підставі дозволу власника чи договору оренди приміщення.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач є колишнім членом сім'ї позивача.

Доказів на підтвердження зворотного і в даному випадку в розпорядження суду не надано.

Тому, на думку суду, відповідач є колишнім членом сім'ї, який прописаний в квартирі АДРЕСА_2 на підставі дозволу власника - позивача у справі.

Отже, в даному випадку, відносини, що виникли між сторонами у справі щодо права користування житлом, мають речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення останніх повинно відбуватися згідно з вимогами ст. 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений в разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 закону «Про власність»).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Відповідно до ст. 395 Цивільного кодексу України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Виходячи з положень ст.ст. 401-405 ЦК України між сторонами у даній справі виникли правовідносини щодо права користування чужим майном (сервітут), в яких позивач є власником майна, а відповідач особою, яка користується сервітутом.

Однією з підстав припинення сервітуту п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України визначено припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Представник позивача в судовому засіданні наголошував на тому, що право користування квартирою позивачем було надано ОСОБА_3 у зв'язку з укладенням шлюбу між ними. Проте, шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний 17.12.2015 року, що підтверджується копією рішення Дарницького районного суду м. Києва, яке набрало законної сили.

Таким чином, обставини, які були підставою для встановлення сервітуту припинились, в зв'язку з чим позивач, як власник майна, вправі ставити питання про припинення сервітуту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним майном.

Крім того, за правилом ч.2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами є конфліктні відносин, що підтверджується витягами з кримінальних проваджень № 0009807, № 0010253, у зв'язку із чим відповідач не дає згоду на добровільне зняття з реєстрації місця проживання у спірній квартирі.

Таким чином, якщо відповідач внаслідок певних обставин створює власнику перешкоди у здійсненні права власності, права власника можуть бути поновлені шляхом задоволення його позовних вимог про припинення права на користування квартирою (припинення сервітуту) на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України (за наявності обставин, які мають істотне значення).

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 191, 213-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.317, 319, 321, 406 ЦК України, ст.150 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2

За письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії заочного рішення до суду першої інстанції, заочне рішення може бути переглянуто судом, який постановив рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк, протягом якого розглядатиметься заява відповідача про перегляд заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА