Справа № 686/1036/16-ц
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Ленчицькій А.Б.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

за участю представника відповідача - Хмельницької міської ради - Демчук Л.Г.,

за участю представника відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Житлоплюс» - Бляхарського Я.С.,

за участю представника третьої особи - прокуратури Хмельницької області - Гринишина А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Хмельницької міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Житлоплюс», за участю третьої особи - прокуратури Хмельницької області про визнання нечинним пункту 8 рішення 50-ї сесії Хмельницької міської ради № 41 від 27.05.2015 р. та визнання недійсними договору суперфіцію, усунення перешкод у доступі до нежитлового приміщення шляхом демонтажу стін першого поверху будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,

встановив:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання нечинним пункту 8 рішення 50-ї сесії Хмельницької міської ради №41 від 27.05.2015 року та товариства з обмеженою відповідальністю "Житлоплюс" про визнання недійсним договору суперфіцію від 09.06.2015 року, посилаючись на те, що 27.05.2015 р. Хмельницькою міською радою прийнято рішення № 41, в пункті 8 якого зазначено, що надано згоду прокуратурі Хмельницької області укласти договір суперфіцію із товариством з обмеженою відповідальністю «Житлоплюс» під будівництво адміністративного будинку на земельній ділянці загальною площею 900 м. кв. по АДРЕСА_1.

Позивач посилається на те, що користувач земельної ділянки по АДРЕСА_1 не може передати право користування земельною ділянкою комунальної власності іншій особі, оскільки це заборонено законом.

Прийняттям оскаржуваного рішення і делегування своїх повноважень, як власника земельної ділянки, Хмельницька міська рада прийняла рішення, яке створило можливість ненадходження до міського бюджету коштів в особливо великих розмірах.

Окрім цього, позивач посилається на те, що незаконність передачі землі за договором суперфіцію за наведеною схемою 25.05.2015 р. визнано Хмельницьким територіальним відділенням Антимонопольного комітету України.

ОСОБА_5 просить визнати не чинним пункт 8 рішення 50-ї сесії Хмельницької міської ради № 41 від 27.05.2015 р. та визнати недійсним договір суперфіцію від 09.06.2015 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшила і просила зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Житлоплюс" усунути перешкоди у доступі до нежитлового приміщення шляхом демонтажу стін першого поверху будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у м. Хмельницькому, посилаючись на те, що до нежитлового приміщення, яке належить на праві власності позивачу, забудовується проїзд, у тому числі проїзд для спеціальної техніки, що є порушенням відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Житлоплюс" містобудівних умов.

Представник відповідача - Хмельницької міської ради - позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні через його безпідставність.

Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Житлоплюс" позов не визнав, вказавши що підстави для задоволення відсутні. просив відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи - прокуратури Хмельницької області просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивачем заявлено вимогу про визнання не чинним пункту 8 рішення 50-ї сесії Хмельницької міської ради № 41 від 27.05.2015 року.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Верховний Суд України при аналізі практики застосування судами ст. 16 ЦК України наголосив, що такий спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі.

Також у таких справах суд повинен встановити, зокрема, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю.

При поданні позовної заяви та відповідних клопотань позивач не вказує, яким чином рішення 50-ї сесії Хмельницької міської ради № 41 від 27.05.2015 року порушує її права, свободи або інтереси та не обґрунтовує, як прийняття такого рішення суб'єкта владних повноважень заподіяло їй шкоди.

Тому, враховуючи той факт, що рішенням органу місцевого самоврядування не було порушено суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси позивача та не було заподіяно шкоди, вимоги про визнання не чинним пункту 8 рішення 50-ї сесії Хмельницької міської ради № 41 від 27.05.2015 року не підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання не дійсним договору суперфіцію, укладеного між прокуратурою Хмельницької області та ТОВ «Житлоплюс» від 09 червня 2015 року, не підлягають задоволенню.

Відповідно до абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року вимога про визнання оспорюваного правочину не дійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як одною зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушені вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу.

ОСОБА_5 не надала належних та допустимих доказів про те, що договір суперфіцію від 09 червня 2015 року, укладений між прокуратурою Хмельницької області та ТОВ «Житлоплюс» порушує її права та законні інтереси, тому вимога про визнання не дійсним договору суперфіцію від 09 червня 2015 року не підлягає задоволенню.

Суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Житлоплюс" усунути перешкоди у доступі до нежитлового приміщення шляхом демонтажу стін першого поверху будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у м. Хмельницькому.

Судом встановлено, що посадовими особами Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області було проведено перевірку дотримання вимог законодавства містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ТОВ «Житлоплюс" при проведенні будівництва за адресою: АДРЕСА_1. За наслідками проведення перевірки порушень містобудівного законодавства не виявлено, що підтверджується відповідним актом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом 10 днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.