Єдиний унікальний номер 219/4852/15-ц Номер провадження 22-ц/775/638/2016
Головуючий в 1 інстанції Давидовська Т.В.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Гапонова А.В., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач посилався на те, що 17 червня 2013 року між банком та відповідачем було укладено Договір банківського обслуговування зі встановленням кредитного ліміту, на поточний рахунок № 8357 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, у звязку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість перед банком, що станом на 27.03.2015 року становила 38 633,21 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 386,33 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.06.2013 року, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 19 679,01 грн., - за процентами за користування кредитом у сумі 10 254,32 грн., - з комісії за користування кредитом в сумі 2 125,32 грн.

В задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 6 574,56 грн. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 320,59 грн.

На вказане рішення суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та направити справу для провадження у суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи скарги зазначає, що суд першої інстанції у рішенні вказав, що він зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проте в позові зазначена адреса його проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що суд не дав оцінки тому, що з 01.09.2014 року він не є підприємцем та не веде підприємницької діяльності, знаходиться на обліку по безробіттю, його дружина не працює, доходи для погашення спірного кредиту в період АТО відсутні. При цьому посилається на те, що суд, вказуючи на обставини АТО в Донецькій області, не врахував положення пп. 1 та 2 ч. 2 ст. 652 ЦК України. Окрім того, позивач спірний договір йому не надав, а в матеріалах справи, на його думку, відсутній повний текст цього договору.

Відповідач підтримав доводи апеляційної скарги.

Від позивача, сповіщеного належним чином про час та місце розгляду справи, надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід вихилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 червня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок № 8357 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 20 000 грн.

Відповідач свої зобовязання не виконав, не сплачував своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов кредиту, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.06.2013 року.

Станом на 27.03.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 32 058,65 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 19 679,01 грн., - по процентам за користування кредитом у сумі 10 254,32 грн., - по комісії за користування кредитом у сумі 2 125,32 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення суми в розмірі 32 058,65 грн. підлягають задоволенню.

Проте суд відмовив у позовних вимогах в частині стягненні пені, яка нарахована після 14 квітня 2014 року в сумі 6 573,29 грн., оскільки відповідач ОСОБА_1 є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, тому на нього розповсюджуються положення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

З вказаним висновками суду можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як встановлено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач 17.06.2013 року підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, у якій висловив свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування, а також підписав заяву на відкриття поточного рахунку із зразком підпису. (а. с. 26)

Відповідно до п. 3.2.1.1.17 розділу 3.2.1 (Кредитний ліміт) «Умов та Правил надання банківських послуг» при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та Правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет - банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження належить через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, якій належить уповноваженій особі клієнта з правом «першої» підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, підписавши вказану заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та заяву на відкриття поточного рахунку із зразком підпису, відповідач уклав кредитний договір з банком у письмовій формі, тому довід апеляційної скарги про відсутність в матеріалах судової справи повного тексту кредитного договору не ґрунтується на законі та обставинах справи.

Зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 11.02.2016 року вбачається, що відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець 14.07.2008 року, запис про державну реєстрацію якого припинений 01.09.2014 року на підставі судового рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП у звязку з неподанням протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону від 12.04.2010 року, справа №2-а/4770/10/0570, Донецькій окружний адміністративний суд. (а. с. 117-118) Інших даних про матеріальне становище відповідачем не надано.

Проте, з врахуванням положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо скасування банками зазначеним у цій статті особам пені та/або штрафів, нарахованих на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка передбачає зменшення розміру неустойки за рішенням суду, посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність доходів для погашення спірного кредиту на період АТО не має правового значення для вирішення питання про стягнення кредитної заборгованості у вигляді відсотків та комісії.

Не ґрунтуються на законі доводи скарги про необхідність застосування до даних правовідносин положень ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Як встановлено частиною 2 цієї статті, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до вказаної норми закону для розірвання договору за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

Відповідач не звертався до суду з позовом (вимогою) про розірвання кредитного договору на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України, тому відсутні процесуально-правові підстави розглядати в межах апеляційного оскарження питання про наявність або відсутність умов для розірвання договору, що не входить до предмета доказування у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: