Справа № 645/56/16-ц
Провадження № 2/645/719/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 червня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.

секретарів судового засідання - Петленко І.І., Сєркової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом:

Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, просив суд стягнути з відповідача на корись позивача 130304,08 грн. заборгованості, у тому числі 122675,14 грн. боргу за кредитом, 539,77 грн. боргу за відсотками, 3964,33 грн. пені, за кредитом, 1494,84 грн. пені за відсотками, 1215,74 грн. інфляційних витрат за кредитом, 414,26 грн. інфляційних витрат за відсотками, за договором кредиту № 839/3/27/38/7-127, укладеним між сторонами 10.04.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення грошових коштів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що з боку відповідача було допущено несвоєчасне виконання своїх договірних зобовязань протягом двох місяців, проте ним погашена прострочена заборгованість у повному обсязі, та він сплачує усі передбачені договором кредиту № 839/3/27/38/7-127 від 10.04.2007 року платежі згідно з графіком погашення цих платежів. Також зазначила, що термін дії договору кредиту встановлений до 10.07.2019 року, та станом на 02.06.2016 року прострочена заборгованість по кредиту та процентам за цим договором відсутня, на підтвердження чого надала сальдову відомість від 02.06.2016 року, та вказала, що на цей час у відповідача існує тільки поточна заборгованість, яка складається з тіла кредиту в сумі 122675,14 грн. та процентів в сумі 775,92 грн., яку ОСОБА_1 має погашати згідно з графіком відповідно до умов укладеного договору. Крім того, представник наголосила, що відповідач не отримував від ПАТ «Укрсоцбанк» жодної вимоги про дострокове погашення заборгованості за вищевказаним договором кредиту.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

10 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач по справі, та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 839/3/27/38/7-127, за умовами якого позивач (Кредитор) надає відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 52000 доларів США зі сплатою 12,5% процентів річних та з відповідним графіком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця, встановленим п. 1.1.1. вказаного договору (а.с. 4-10).

В подальшому між сторонами укладені договори про внесення змін № 1 та № 2 від 13.07.2012 року до договору кредиту № 839/3/27/38/7-127 від 10.04.2007 року.

За умовами п. 1.1. договору про внесення змін № 2 змінено валюту кредиту та переведено суму кредиту 33911,87 доларів США в гривню за курсом 8,11 гривень за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становить 275025,27 гривень.

На підставі п. 1.3. договору про внесення змін № 2 в результаті рефінансування заборгованості за договором кредиту (окрім пені та штрафу) з дати укладення цього договору про внесення змін заборгованість за кредитом складає 275025,27 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими на дату укладення цього договору про внесення змін, вважається погашеною.

Згідно з п. 1.4. договору про внесення змін № 2, погашення зазначеної в .п. 1.3. цього договору заборгованості за кредитом здійснюватиметься згідно з графіком, який є додатком № 1 до цього договору про внесення змін, в наступному порядку: до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 10 серпня 2012 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 10 липня 2019 року (включно), на умовах, визначених договором кредиту з урахуванням положень цього договору про внесення змін.

Пунктом 1.5 договору про внесення змін № 2 встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 9,9 % річних.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526, 527 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України.

За умовами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору кредиту в частині своєчасного повернення суми отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору відповідно до встановленого графіку сплати кредиту. У зв'язку з чим, позивач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, та штрафних санкцій.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що вимогу про дострокове виконання кредитного договору може бути заявлено лише в чітко визначених законом або договором випадках.

Так, пунктом 3.3.14. договору про внесення змін № 1 від 13.07.2012 року передбачено, що Кредитор зобовязаний протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати одержання письмового повідомлення Кредитора, достроково повернути в повному обсязі Кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених п.п. 2.7.3, 3.2.3., 5.4. (або 2.7.43, 3.2.3., 3.3.18) цього договору.

Пунктом 3.2.3 цього договору передбачені випадки, що зумовлюють виникнення у Кредитора права вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій, зокрема, у разі затримання Позичальником сплати кредиту (частини кредиту) а/або процентів щонайменше на три календарних місяці, або перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більш як на 10 процентів, або несплати Позичальником в терміни, встановлені цим договором більше однієї виплати по кредиту, яка перевищує 5 процентів загальної суми кредиту, тощо.

Разом з тим, пунктом 3.3.14.1. договору про внесення змін № 1 від 13.07.2012 року передбачено, що у випадку усунення Позичальником порушень, вказаних в п.3.2.3 цього договору, в тому числі погашення простроченої заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями впродовж строку, вказаного в п. 3.3.14. цього договору, вимога Кредитора щодо повернення в повному обсязі кредиту втрачає чинність.

Отже, сторони встановили порядок, за умовами якого у Позичальника виникає обов'язок дострокового повернення боргу. Можливість врегулювання на власний розсуд своїх відносин в цій частині відповідає положенням ст. 6 ЦК України.

У позовній заяві позивач зазначив, що ПАТ «Укрсоцбанк» відповідачу неодноразово направлялись листи-попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості, проводились переговори в телефонному режимі, на які відповідач не відреагував, заборгованість не погасив, грошове зобовязання належним чином не виконав.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів надсилання позивачем на адресу відповідача вимоги щодо дострокового повернення в повному обсязі кредиту.

Не надано таких доказів і судовому засіданні представниками позивача.

Такі обставини свідчать про те, що встановлена договором умова дострокового повернення кредиту не настала, тобто у позичальника не виникло зобов'язання дострокового виконання кредитного договору.

У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов'язок по доказуванню, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок по доказуванню покладається також на третіх осіб, прокурора, органи державного управління й інших осіб, які беруть участь у справі і в правовому становищі прирівнюються до сторін. Отже, обов'язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду.

Принцип змагальності в загальному вигляді закріплений у Конституції України, ст. 129 якої передбачає, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін, свобода в наданні ними доказів та в доведенні перед судом їх переконливості. У контексті зазначених положень вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Отже, сторони виконують функцію суб'єктів доказування при встановленні юридично значущих фактів, що відповідає вимогам змагального цивільного процесу.

Крім того, суд приймає до уваги, що згідно з наданими представником відповідача сальдовими відомостями ПАТ «Укрсоцбанк», зокрема станом на 02.06.2016 року, прострочена заборгованість на поточний момент за договором кредиту № 839/3/27/38/7-127 у ОСОБА_1 відсутня.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог.

Позивач, в порушення вимог кредитного договору, не дотримався процедури реалізації права на дострокове повернення грошових коштів за договором кредиту, у звязку з чим, суд вважає передчасним звернення позивача до суду із позовом до закінчення строку дії цього договору.

Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 839/3/27/38/7-127 від 10.04.2007 року - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.