Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 428/5567/15-ц
Провадження № 22ц/782/240/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» квітня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Орлова І.В.

за участю секретаря: Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного виробничо комерційного підприємства «АРМАТЕХ» про встановлення факту звільнення,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного виробничо комерційного підприємства «Арматех» (далі ПВКП «Арматех) про визнання недійсним наказу про її звільнення від 16 грудня 2014 року № 2-к, мотивуючи його тим, що працювала бухгалтером у ПВКП «Арматех» за сумісництвом з 25.01.2007 року. Наказом від 16.12.2014 року № 5 була звільнена з роботи на підставі ст. 36 ч.1 КЗпП України. 18.01.2015 року при наданні їй акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат Сєвєродонецького міського центру зайнятості, де вона знаходилась на обліку по безробіттю з 14.11.2014 року, вона дізналася про іншу дату її звільнення та підставу. За інформацією підприємства її було звільнено 16.12.2014 року на підставі статті 38 КЗпП України. Вважає, що роботодавець незаконно, без її пояснень та заяви змінив дату та підстави звільнення і надав звітність до державного обліку бази даних, чим поширив недостовірну інформацію. Фактично трудових відносин між нею та ПВКП «Арматех» не має з 23.09.2014 року. Незаконні дії роботодавця унеможливили отримання відповідної соціальної допомоги та призвели до заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди.

23.09.2015 року позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд визнати факт її звільнення з 22.09.2014 року відповідно до наказу № 5 від 22.09.2014 року ПВКП «Арматех».

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.02.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального неповне з*ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким зобовязати ПВКП «Арматех» визнати наказ № 2-к від 16.12.2014 року недійсним та видати новий наказ, яким змінити дату і формулювання звільнення ОСОБА_2 з «звільнити 16.12.2014 року за власним бажанням» на «звільнити 22.09.2014 року за угодою сторін».

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, яка апеляцію підтримала, представників відповідача, які апеляцію не визнали, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 5 від 22.09.2014 року бухгалтера ОСОБА_2 звільнено з 22.09.2014 року за угодою сторін на підставі статті 36 п.1 КЗпП України (підстава заява від 05.09.2014 року).

Відповідно до наказу № 2-П від 17.09.2014 року наказ № 1 П від 05.09.2014 року «про звільнення ОСОБА_2 головного бухгалтера» скасовано у звязку з проведенням інвентаризації бухгалтерських документів та матеріальних цінностей підприємства.

Згідно наказу № 2-к від 16.12.2014 року ОСОБА_2 головного бухгалтера за сумісництвом звільнено з посади з 16.12.2014 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав, повязаних з отриманням соціальних виплат і соціальних гарантій, як особа, що шукає роботу і крім того, соціальних прав, які випливають з трудових відносин.

А у спосіб, який зазначений в уточненій позовній заяві, захист цих прав є неможливим з точку зору вітчизняного законодавства та загальних Європейських принципів захисту права, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не розглянув первісну позовну вимогу, та помилково вважав, що позов уточнено і тому не підлягають розгляду первісні позовні вимоги.

В апеляційній скарзі апелянт посилалася на те, що від первісної вимоги не відмовлялася, що підтверджується матеріалами справи.

Суд на цю обставину уваги не звернув, та не вирішив процесуально це питання.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не прийняте рішення щодо незаконності наказу, у звязку з чим апеляційний суд позбавлений можливості висловити свою позицію з приводу цих вимог, оскільки свою думку щодо законності та обґрунтованості заявлених вимог, апеляційний суд може висловити тільки у разі, якщо вони розглянуті судом першої інстанції та по них прийнято будь - яке рішення. Та обставина, що судом ці вимоги не розглянуті, є підставою звернення позивача з заявою про виділ цих вимог в окреме провадження для розгляду їх по суті.

На підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію, доводи якої законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції не спростовують, слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, судова колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: