Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 06 травня 2010 року б/н ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначило, що відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Так, станом на 10 серпня 2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 23 846 грн 17 коп., із яких: 4 397 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом; 15 286 грн 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 550 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 111 грн 72 коп. - штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 218 грн.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2010 року б/н у розмірі 21 296 грн 17 коп., із яких: 4 397 грн 57 коп. - заборгованість за кредитом; 15 286 грн 88 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 111 грн 72 коп. - штраф (процентна складова) та судовий збір у сумі 1 087 грн 76 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні частини позовних вимог, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Судом установлено, що п. 1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг, які разом із заявою позичальника про надання кредитних коштів складають кредитний договір, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Крім того, згідно з п.1.1.5.32 вказаних Умов та Правил передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема за несвоєчасну сплату платежів за будь-якими з грошових зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та комісії, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із недоведеності вказаних позовних вимог, оскільки позивачем не надано детального розрахунку заборгованості саме в частині пені та комісії, при цьому правильно враховував, що умовами укладеного договору за порушення позичальником строків виконання зобов'язання передбачено одночасно штраф і пеню, тобто за одне й те саме правопорушення існує подвійна відповідальність одного виду, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Наведені в касаційній скарзі доводи про помилковість висновків судів про те, що грошова сума 2 550 грн є комісією, а не пенею, спростовуються змістом позовної заяви та доданим до неї розрахунком заборгованості, згідно з якими ця сума вказана одночасно як пеня та комісія, без уточнення її складових, тому правильними є висновки судів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова