УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Воловецька селищна рада Воловецького району Закарпатської області, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із сусіднім землекористувачем за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням 40-ї сесії 6-го скликання Воловецької селищної ради від 24 червня 2014 року № 855 їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 19 березня 2015 року позивач уклала договір № 21/03/15 про надання послуг з виготовлення проекту землеустрою, який після його виготовлення, був погоджений відділом містобудування, архітектури та цивільного захисту Воловецької РДА, про що складено висновок від 20 березня 2015 року. У подальшому вказаний проект землеустрою наданий для погодження суміжному землекористувачу, а саме ОСОБА_4, який відмовився погодити проект землеустрою з тих підстав, що сусідня земельна ділянка є в його користуванні та належить йому, хоча правовстановлюючих документів на неї він не надав. Позивач, посилаючись на вищевказані обставини, просила визнати неправомірною відмову відповідача у підписанні акта погодження меж земельної ділянки та визнати за нею право на затвердження документації із землеустрою без погодження меж із відповідачем.

Рішенням Воловецього районного суду Закарпатської області від 09 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірною відмову ОСОБА_4 у підписанні акта погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем, тобто ОСОБА_3, для передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,0423 га по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право на погодження та затвердження Воловецькою селищною радою Воловецького району Закарпатської області землевпорядної документації з метою передачі у власність останньої земельної ділянки площею 0,0423 по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що суміжний землекористувач ОСОБА_4 безпідставно відмовляється підписати акт встановлення і погодження меж земельної ділянки, відсутність підпису відповідача як суміжного землекористувача в акті погодження меж порушує право позивача на приватизацію земельної ділянки.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із відсутності порушень прав позивача.

Зазначений висновок апеляційного суду є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані з огляду на наступне.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Судом установлено, що відповідно до рішення 40-ї сесії 6-го скликання Воловецької селищної ради від 24 червня 2014 року № 855 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

19 березня 2015 року позивач уклала договір про надання послуг з виготовлення проекту землеустрою з метою виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Після його виготовлення, вказаний проект землеустрою був погоджений відділом містобудування, архітектури та цивільного захисту Воловецької РДА, про що свідчить висновок від 20 березня 2015 року, та наданий для погодження сусідньому землекористувачу ОСОБА_4

Відповідач як суміжний землекористувач відмовився підписати позивачу акт встановлення меж земельної ділянки та виготовлений нею проект технічної документації із землеустрою для передачі їй у приватну власність земельної ділянки розміром 0,0423 га, з тих підстав, що передача у власність вказаної земельної ділянки позивачу порушує його право на забудову на земельній ділянці, яка затверджена будівельним паспортом.

Рішенням 8-ї сесії 6-го скликання Воловецької селищної ради від 25 червня 2015 року прийнято не погоджувати ОСОБА_3 акта погодження меж земельної ділянки площею 0,423 га по АДРЕСА_1 без згоди суміжного землекористувача ОСОБА_4 (а. с. 25).

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушених прав та інтересів у суді.

Усунення перешкод у реалізації права на приватизацію земельної ділянки шляхом визнання безпідставною відмови від підпису під актом як спосіб захисту права чинним законодавством не передбачено.

Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції, погоджується з висновками апеляційного суду про те, що дана вимога позивача не узгоджується із способами захисту прав на земельну ділянку, визначеними ст. 152 ЗК України, саме по собі визнання судом неправомірною відмову ОСОБА_4 в дачі згоди на приватизацію спірної земельної ділянки не поновить порушене право ОСОБА_3, за захистом якого вона звернулась до суду, в обраний нею спосіб.

Разом із тим, приватизація ОСОБА_3 земельної ділянки без погодження меж суміжним землекористувачем не позбавляє останнього права звернутися до суду за захистом своїх прав у тому випаду, якщо він вважає, що передання у власність земельної ділянки у таких межах порушує його права.

Крім того, надаючи позивачу право на погодження та затвердження землевпорядної документації, місцевий суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки таке право належить виключно до повноважень органу місцевого самоврядування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова