Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.У.№ 317/5082/13-ц
№ 22-ц/778/17/16
Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП НАФТОГАЗПРОМ», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ «ФІДОБАНК» звернулось до суду з позовом до ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ», ТОВ «АТП НАФТОГАЗПРОМ», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії.

В обґрунтування позову зазначало, що 12 липні 2006 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПуАТ «СЕБ Банк», найменування якого змінено на ПАТ «ФІДОБАНК» у зв'язку із державною реєстрацією 27.06.2012 р. Статуту банку та відповідачем ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ», було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1717 з лімітом 1 000 000 грн. 00 коп. - з 12.07.2006 року по 11.05.2007 р. (включно); 670 000 грн. 00 коп. - з 12.05.2007 р. по 11.06.2007 р. (включно); 340 000 грн. 00 коп. - з 12.06.2007 р. по 11.07.2007 р. (включно); 0,00 грн. - з 12.07.2007 р., тобто сума кредиту, наданого позичальнику, не може перевищувати встановлений договором ліміт, зі сплатою 16% річних 12 -го числа кожного місяця, починаючи з серпня 2006 року.

Строк користування кредитом складає з 11 липня 2006 року по 11 липня 2007 року включно.

06.09.2012 р. між ПАТ "ФІДОБАНК" та ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ» була укладена додаткова угода №18 до договору про відкриття кредитної лінії №1717 від 12.07.2006 р., згідно якої сторони домовилися змінити та викали договір в іншій редакції.

Згідно умов додаткової угоди № 18 кредитор надає позичальнику не відновлювальну кредитну лінію з загальною сумою кредитної лінії 1 094 500 грн. 00 коп. з терміном кредитної лінії до 19.08.2014 р., процентна ставка 24% річних. Проценти за користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати починаючи з 15 числа кожного календарного місяця та закінчуються 14 числа наступного календарного місяця.

В забезпечення виконання зобов'язань відповідача ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ» за договором було укладено: договір поруки №1717/2 від 11.07.2008 р., укладеного між ВАТ «СЕБ Банк» та ТОВ «АТП НАФТОГАЗПРОМ»; договір поруки №1717 від 12.07.2006 р., укладеного між ВАТ «СЕБ Банк» та ОСОБА_3; договір поруки №1717-3 від 07.09.2011 р., укладеного між ВАТ «СЕБ Банк» та ОСОБА_4

Відповідач ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ» свої зобов'язання своєчасно та належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 15.11.2013 р. виникла заборгованість у розмірі 1 216 691 грн. 15 коп., яка складається з: прострочені нараховані проценти - 126 976 грн. 45 коп., нараховані проценти за період з 15.10.2013 року по 14.11.2013 року включно - 21 328 грн. 45 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів, розрахованих за період з 16.05.2013 року по 15.11.2013 року включно - 36 364 грн. 34 коп., борг за несплаченою (простроченою) частиною кредиту станом на 15.11.2013 року - 630 521 грн. 91 коп., залишок строкової заборгованості станом на 15.11.2013 року - 401 500 грн. 00 коп. Всього сума заборгованості складає 1 216 691.15 грн.

Посилаючись на те, що до цього часу заборгованість не сплачена, просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1717 від 12.07.2006 року у розмірі 1 216 691 грн. 15 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3 441 грн. 00 коп.

Заочним рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП НАФТОГАЗПРОМ», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» суму заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1717 від 12.07.2006 року у розмірі 1 216 691 грн. 15 коп..

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП НАФТОГАЗПРОМ», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» судовий збір у розмірі 860 грн. 25 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ» зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з ТОВ « Нафтогазпром» та ТОВ «АТП Нафтогазпром», відмовити в задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Справа знаходиться в провадженні апеляційного суду з 16 січня 2016 року. Судові засідання призначалися чотири рази. Жодного разу відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з"явилися. Судові повістки, які надсилалися їм поштою рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою їхнього проживання - АДРЕСА_1 поверталися до апеляційного суду за закінченням терміну зберігання, про зміну свого місця проживання, перебування, знаходження під час провадження справи ОСОБА_3, ОСОБА_4 суд не повідомили. Апеляційний суд відкладаючи судові засідання, вийшов за межі встановленого ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України строку розгляду апеляційної скарги. За таких обставин судова колегія вбачає в діях ОСОБА_3, ОСОБА_4 зловживання процесуальними правами та порушення вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України, згідно якої особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки.

Виходячи з наведеного та у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України, колегія суддів не вбачає поважності причин неявки ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання, яким надсилалися судові повістки за зареєстрованою адресою їхнього місця проживання відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України і вважає, що їх неявка, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ « Фідо Банк» суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ТОВ «Нафтогазпром» не виконувало належно взяті за договором кредиту зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, а оскільки відповідно до закону та умов договорів поруки відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «АТП НАФТОГАЗПРОМ», зобов'язались нести солідарну відповідальність за невиконання ТОВ «Нафтогазпром» кредитних зобов'язань, стягнув солідарно з них на користь позивача заборгованість. При цьому, хоча договори поруки і були укладені окремо з кожним поручителем, проте вони укладались з метою забезпечення одного і того ж зобов'язання, тобто ТОВ «АТП НАФТОГАЗПРОМ», ОСОБА_3, ОСОБА_4 є особами, що спільно дали поруку за ТОВ « Нафтогазпром» .

Проте повністю з таким висновком суду не можна погодитись.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , 12 липні 2006 року між ВАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПуАТ «СЕБ Банк», найменування якого змінено на ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ», було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1717 з лімітом 1 000 000 грн. 00 коп. , зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 07 липня 2011 року.

Згідно умов додаткової угоди № 18 від 06.09.2012 року укладеної між ПАТ "ФІДОБАНК" та ТОВ «НАФТОГАЗПРОМ кредитор надає позичальнику не відновлювальну кредитну лінію з загальною сумою платної лінії 1 094 500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% річних., з кінцевим терміном повернення 19.08.2014 року.

На забезпечення виконання умов зазначеного договору 12 липня 2006 року між ВАТ « СЕБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1717, 11.07.2008 року між ВАТ «СЕБ Банк» та ТОВ «АТП НАФТОГАЗПРОМ укладено договір поруки №1717/2, 07.09.2011 року між ВАТ «СЕБ Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №1717-3

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК боржник зобов'язаний мав би сплатити позивачу всі нараховані і несплачені суми за умовами договору.

Згідно умов договору про відкриття кредитної лінії від 12 липня 2006 року цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до повного погашення позичальником своїх обов"язкв по цьому договорі ( п. 2.6 договору).

Умовами договору від 12 липня 2006 року визначено, що позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати Банку проценти за фактичні суми та строки користування кредитом із розрахунку 16% річних 12-го числа кожного місяця, починаючи з серпня 2006 року ( п. 2.3 договору). Банк самостійно списує з поточного рахунку Позичальника щомісячно на кожну дату сплати процентів комісію за невибрані кредитні кошти у розмірі 1,0% річних від суми невибраної частини кредиту згідно п. 1.1 договору за весь фактичний строк, поки сума кредит залишається невибраною, з розрахунку 365 днів у році.

Згідно умов додаткової угоди № 18 від 06 вересня 2012 року кредитор надає позичальнику не відновлювану кредитну лінію з загальною сумою кредитної лінії 1 094 500.00 грн з терміном до 19.08.2014 року. Позичальник зобов"язуєтьсяч щомісячно сплачувати Банку проценти за користування кредитом із розрахунку 25 % річних 15-числа кожного місяця починаючи з дати укладення договору ( п. 1.5 договору).

Згідно п. 2.6 договору кредиту Позичальник повинен забезпечити не перевищення загальної суми кредитної лінії у валюті повернення кредитної ліні ( якщо інше не погоджено між кредитором та позичальником письмово). Належним чином та у повному обсязі виконувати та не пізніше терміну кредитної лінії виконати свої зобов"язання щодо повернення отриманої кредитної лінії або її частини (частин) та виконання інших боргових зобов"язань, строк виконання яких настав, згідно з графіком фінансування.

З огляду на викладені обставини справи та оскільки зазначеним договором не визначено погашення кредиту щомісячними платежами, твердження апеляційної скарги про те, що є підстави для припинення договорів поруки протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов"язанням,, колегія суддів вважає неприйнятним.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами не пізніше 19.08.2014 року (п.1.3 Договору а.с.10).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договорів поруки №1717 від 12.07.2006 року та №1717-3 від 07.09.2011 р., поручилися перед Банком за виконання боржником свого обов'язку (а.с.24, а.с. 28-29 т. 1).

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина перша, друга статті 554 ЦК України).

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За змістом пунктів 1.1, 2.2. Договору поруки № 1717 від 12 липня 2006 року та пунктів 1.1, 1.2 договору поруки № 1717-3 від 07 вересня 2011 року кожний поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник та є солідарними боржниками.

Доводи апеляційної скарги щодо припинення договорів поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України ( непред"явлення позову протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання у разі направлення вимоги про дострокове виконання основного зобов"язання) не заслуговують на увагу.

Так за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняться, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов"язання не пред"явить вимоги до поручителя. За умови пред"яалення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов"язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов"язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред"явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов"язання.

Зі змісту вимог від 23.01.2013 року, які були направленні поручителям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( а.с. 41-43 т.1), та на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не вбачається, що Банк вимагає дострокового повернення кредиту, чим на думку апелянта змінив в односторонньому порядку строк виконання основного зобов"язання.

Банк у вимозі просить погасити прострочену заборгованість за договором кредиту на загальну суму в розмірі 404 988.48 грн. в строк до 23.02.2013 року, а в разі невиконання вимоги, Банк змушений буде звернутися до суду про стягнення саме вищезазначеної заборгованості.

В аспекті викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про наявність підстав для стягнення з поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за зазначеним кредитним договором, та договорів поруки.

При цьому колегія судді погоджується з наданим Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростований відповідачами, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині стягнення заборгованості з поручителя юридичної особи та щодо солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами, з огляду на таке.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки № 1717/2, укладеного між банком та ТОВ «АТП Нафтогазпром» 11 липня 2008 року, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 1.2 договорів поруки № 1717 від 12 липня 2006 року та № 1717-3 від 07 вересня 2011 року , кожний поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення позичальником зобов'язань, що виникають з кредитного договору.

Висновок суду першої інстанції про наявність безумовних підстав для солідарного стягнення з поручителів суми заборгованості за кредитним договором у цьому разі не узгоджується з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами статті 554 ЦК України відсутні.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1349 цс15

Отже у даній справі суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ «ФідоБанк» про солідарне стягнення заборгованості з ТОВ «Нафтогазпром» та ТОВ « АТП НАФТОГАЗПРОМ»

Враховуючи вищевикладене, судове рішення у частині вирішення позовних вимог ПАТ «ФідоБанк» до ТОВ «Нафтогазпром» і ТОВ « АТП НАФТОГАЗПРОМ» про стягнення солідарно заборгованості за кредминим договором необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити. Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ «ФідоБанк", що розгляд його позовних вимог до ТОВ «Нафтогазпром» та ТОВ « АТП НАФТОГАЗПРОМ» про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч.4 п. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Керуючись ст.с. 303, 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ» задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 15 квітня 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

Провадження в справі у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТП Нафтогазпром» про стягнення солідарно заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1717 від 12 липня 2006 року та додаткової угоди № 18 від 06 вересня 2012 року в розмірі 1 216 691, 15 грн. та судового збору в розмірі 860грн. 25 коп. - закрити.

У частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»" до ТОВ « НАФТОГАЗПРОМ», ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути солідарно з Товариства обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ» та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1717 від 12.07.2006 року та додатково угоди № 18 від 06 вересня 2012 року у сумі 1 216 691 грн. 15 коп. з яких: 126 978.45 грн. - прострочені нараховані проценти; 21 328.45 грн. проценти за період з 15.10.2013 року по 14.11.2013 року; пеня за період з 16.05.2013 року по 15.11.2013 року в сумі 36 364.34 грн.; борг за несплаченою ( простроченою) частиною кредиту станом на 15.11.2013 року в розмірі 630 521.91 грн., залишок строкової заборгованості станом на 15.11.2013 року в розмірі 401 500 грн.

Стягнути солідарно з Товариства обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ» та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1717 від 12.07.2006 року та додаткової угоди № 18 від 06 вересня 2012 року у сумі 1 216 691 грн. з яких: 126 978.45 грн. - прострочені нараховані проценти; 21 328.45 грн. проценти за період з 15.10.2013 року по 14.11.2013 року; пеня за період з 16.05.2013 року по 15.11.2013 року в сумі 36 364.34 грн.; борг за несплаченою (простроченою) частиною кредиту станом на 15.11.2013 року в розмірі 630 521.91 грн., залишок строкової заборгованості станом на 15.11.2013 року в розмірі 401 500 грн.

Стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю «НАФТОГАЗПРОМ» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати з кожного по 1147.00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення

Головуючий

Судді: