Справа 688/1656/16-ц
№ 2/688/467/16
Рішення

Іменем України

(заочне)

26 квітня 2016 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Козачук С.В.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості по службових відрядженнях, вихідної допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2016 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» (надалі ТОВ «Мостобудівельний загін №112») про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості по службових відрядженнях, вихідної допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 в 2011 році працював на ДП ПАТ «Мостобуд» Мостозагін №112» на посаді тесляра 5 розряду, яке 25.05.2011 року було реорганізовано шляхом перетворення в ТОВ «Містобудівельний загін №112». За час роботи на підприємстві дисциплінарних стягнень останній не мав і сумлінно ставився до виконання своїх обовязків та завдань, які ставились керівництвом. Після реорганізації, товариством почались систематично порушуватись вимоги законодавства про працю в частині своєчасної виплати заробітної плати, почала виникати заборгованість, а службові відрядження взагалі не оплачувались.

16.08.2013 року ОСОБА_2 змушений був звільнитись через значну заборгованість по заробітній платі з боку товариства. Проте, у день звільнення, в порушення вимог КЗпП, з ним не був проведений повний розрахунок по всіх належних йому сумах при звільненні. Його неодноразові звернення підприємство ігнорувало, заборгованість із заробітної плати, надбавки за розїзний (пересувний) характер роботи, вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку так і не виплатило, не пояснюючи причин. Оскільки довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, йому не видавали, звернувся до головного управління Держпраці у Київській області із заявою про проведення перевірки відповідача. За його зверненням управління провело перевірку з приводу невиплати йому ТОВ «Мостобудівельний загін №112» заборгованості по заробітній платі та встановило, що в порушення ст. 116 КЗпП України, станом на 25.02.2016 року відповідач не виплатив йому 8074грн. 03 коп. заробітної плати та 14800 грн. грошової надбавки за розїзний (пересувний) характер роботи.

Внаслідок такої бездіяльності та протиправних дій товариства позивачу була спричинена моральна шкода, яка виражалась у зниженні ступеню його престижності, погіршенні стосунків у сімї, оскільки через відсутність коштів виникали часті сварки, поганого самопочуття, заниженій самооцінці через постійні приниження, яку ОСОБА_2 оцінює в 5000 грн. Також, вважає що відповідач зобовязаний виплатити останньому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з дати звільнення по день повного розрахунку та вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку.

А тому, просить суд стягнути з відповідача ТОВ «Мостобудівельний загін №112» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 8074грн. 03 коп., заборгованість по надбавці за розїзний (пересувний) характер роботи у розмірі 14800 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення у справі, вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку, моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Однак, представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання представника відповідача. Крім того, у разі ненадання відповідачем довідки про середньомісячний та середньоденний заробіток ОСОБА_2, просив усі види стягнень у позовній заяві обраховувати виходячи з мінімальної заробітної плати у певний період, а не з середнього заробітку.

Представник ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав.

Суд вважає за можливе справу розглянути без участі відповідача, на підставі наявних в справі доказів, із винесенням заочного рішення по справі, оскільки відносно цього не заперечували позивач та його представник.

Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 15.04.2006 року працював на Дочірньому підприємстві Відкритого акціонерного товариства «Мостобуд» Мостозагін №112 теслярем 4 розряду.

В подальшому 29.04.2010 року ДП ВАТ «Мостобуд» Мостозагін №112 переіменоване на ДП ПАТ «Мостобуд» Мостозагін №112. 01.11.2010 року ОСОБА_2 переведений теслярем 5 розряду.

25.05.2011 року ДП ПАТ «Мостобуд» Мостозагін №112 реорганізоване шляхом перетворення в ТОВ «Мостобудівельний загін №112». 16.08.2013 року наказом № 160-к від 13.08.2013 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Виходячи зі змісту ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний здійснювати виплату заробітної плати найманим працівникам регулярно в робочі дні і строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Імперативними приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

З огляду на приписи ст. 116 вказаного Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi настає за умови невиплати з його вини належних звiльненому працiвниковi сум у строки, визначенi ст. 116 зазначеного Кодексу. При цьому визначальними є такi юридично значимi обставини, як невиплата належних працiвниковi сум при звiльненнi та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивiльних справах Верховного Суду України вiд 27 березня 2013 р. у справi № 6-15цс13).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» після звільнення позивача з роботи з 16.08.2013 року не провело із ним повного розрахунку при звільненні.

Так, з позовної заяви та наданих документів вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача з вимогою про надання йому довідки про заборгованість по заробітній платі та проведення із ним розрахунку, однак відповідач його вимоги ігнорував, довідку про заборгованість по заробітній платі не надавав, розрахунку із ним не проводив. Не направив відповідач і вказану інформацію на запит адвоката, який представляє інтереси позивача та на неодноразові вимоги суду, враховуючи, що позов предявлявся тричі.

Лише за зверненням ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Київській області вдалось зясувати розмір заборгованих відповідачем сум позивачу. Як вбачається з листа Головного управління Держпраці у Київській області від 26.02.2016 року за № 2/4.4-Д-198 у ході перевірки дотримання законодавства про працю встановлено, що відповідно до наказу ТОВ «Мостобудівельний загін №112» від 13 серпня 2013 року № 160-к позивача звільнено з роботи з 16 серпня 2013 року за власним бажанням ( ст. 38 КЗпП України). Станом на дату перевірки 25 лютого 2016 року ОСОБА_2 в порушення ст.116 КЗпП України не виплачено заробітну плату в загальній сумі 8074 грн. 03 коп. (за червень 2012 р. - 960,00 грн., листопад 2012 р. 1696 грн. 95 коп., грудень 2012 р. 5417 грн. 08 коп.) та грошову надбавку за розїзний (пересувний) характер роботи в загальній сумі 14800 грн. 00 коп. (у тому числі за липень 2011 р. 240,00 грн., серпень 2011 р. 1360,00 грн., вересень 2011 р. 1360,00 грн., жовтень 2011 р. 1360,00 грн., листопад 2011 р. 1360,00 грн., грудень 2011 р. 1360,00 грн., січень 2012 1280 грн., лютий 2012р. 1360 грн., березень 2012 р. 1360 грн., квітень 2012 р. 1120 грн., листопад 2012 р. 1360 грн., серпень 2013 р. 1280 грн.). Із вказаного питання внесено припис директору ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» ОСОБА_5, яким зобовязано привести строки виплати розрахункових сум у відповідність до ст. 116 КЗпП України та вжито заходів щодо притягнення керівника підприємства до адміністративної відповідальності.

А тому, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 8074 грн. 03 коп. та грошової надбавки за розїзний (пересувний) характер роботи в загальній сумі 14800 грн. є обґрунтованими та підставними, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення повністю.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Статтею 95 КЗпП України встановлено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт) та є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб.

У зв'язку з тим, що відповідачем не надано відомостей про нараховану та не виплачену зарплату, про середньомісячний та середньоденний заробіток позивача ОСОБА_2, суд виходить із розміру мінімальної заробітної плати офіційно встановленої у вказаний період, оскільки про це клопотав представник позивача.

Відповідач 16.08.2013 року фактично звільнив позивача з роботи, але не провів з ним повний розрахунок, відомості про виплату заробітної плати позивачу не надав, тому підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку, виходячи з меж заявлених позовних вимог.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» № 5515-VI від 06.12.2012 року, розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 по 01.12.2013 року складав 1147 грн. Розмір середньої зарплати за повні відпрацьовані два місяці у червні і липні 2013 року становить - 1147 грн. ((1147 грн. (у червні 2013 р.) + 1147 грн. (у липні 2013 р.)) : 2 = 1147 грн. у місяць), а одноденний середній заробіток за цей період становить 55 грн. 95 коп. (1147 грн. (у червні 2013 р.) + 1147 грн. (у липні 2013 р.)) : 41 (відпрацьовані дні у ці місяці) = 55 грн. 95 коп. в день).

Отже, з 17 серпня 2013 року по 26 квітня 2016 року було 676 робочих днів: серпень 2013 року 9 р.д., вересень 2013 року 21 р.д., жовтень 2013 року 23 р.д., листопад 2013 року 21 р.д., грудень 2013 року 22 р.д., січень 2014 року 20 р.д., лютий 2014 року 20 р.д., березень 2014 року 20 р.д., квітень 2014 року 21 р.д., травень 2014 року 20 р.д., червень 2014 року 19 р.д., липень 2014 року 23 р.д., серпень 2014 року 20 р.д., вересень 2014 року 22 р.д., жовтень 2014 року 23 р.д., листопад 2014 року 20 р.д., грудень 2014 року 23 р.д., січень 2015 року 19 р.д., лютий 2015 року 20 р.д., березень 2015 року 21 р.д., квітень 2015 року 21 р.д., травень 2015 року 18 р.д., червень 2015 року 20 р.д., липень 2015 року 23 р.д., серпень 2015 року 20 р.д., вересень 2015 року 22 р.д., жовтень 2015 року 21 р.д., листопад 2015 року 21 р.д., грудень 2015 року 23 р.д., січень 2016 року 19 р.д., лютий 2016 року 21 р.д., березень 2016 року 22 р.д., квітень 2016 року 18 р.д.

Таким чином, з ТОВ «Мостобудівельний загін №112» на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 серпня 2013 року по 26 квітня 2016 року в сумі 37822 грн. 20 коп. (676 р.д. х 55 грн. 95 коп. середньоденна ЗП = 37822 грн. 20 коп.).

Крім того, у відповідності до ст. 44 КЗпП України, підставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Однак, зважаючи на відсутність відомостей про середній заробіток позивача суд вважає за необхідне стягнути вихідну допомогу в розмірі 3441 грн. виходячи із розміру мінімальної заробітної плати в серпні 2013 року, яка становила 1147 грн.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 3500 грн., суд приходить до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З позовної заяви вбачається, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнав моральних страждань через невиплату йому заробітної плати при звільненні, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, він вимушений був приймати додаткові зусилля для налагоджування свого життя та оцінив моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди у визначеному ним розмірі 5000 грн.

Разом з тим, з урахуванням того, що відповідачем не прийнято заходів для повного розрахунку при звільненні позивача, чим порушені права позивача на своєчасне отримання винагороди за працю, гарантовані ст. 43 Конституції України, суд вважає, що йому завдано моральну шкоду. З урахуванням обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що дані обставини є підставою відшкодування завданої йому моральної шкоди, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Як роз'яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що адвокат ОСОБА_4 надавав правову допомогу позивачу відповідно до договору про надання правової допомоги у цивільній справі по стягненню заборгованості по заробітній платі і відрядженнях під час роботи у ТОВ «Мостобудівельний загін №112» від 11.02.2015 року та згідно квитанції від 11.02.2015 року вартість послуг адвоката становить 3500 грн. Вартість наданих юридичних послуг підтверджується довідкою від 22.04.2015 року.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Враховуючи час, який був витрачений адвокатом на підготовку позовної заяви, підготовку до судових засідань, розгляд справи за відсутності представника позивача, суд прийшов до висновку, що сума відшкодування витрат повязаних з правовою допомогою підлягає стягненню в розмірі 1500 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рiшення у справах про присудження працiвниковi виплати заробiтної плати, але не бiльше нiж за один мiсяць.

Отже судове рішення слід допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць в сумі 960 грн., що складає розмір заробітної плати за червень 2012 року.

Вiдповiдно до вимог ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збiр», позивачi за подання позовiв про стягнення заробiтної плати вiд сплати судового збору звiльняються.

Згiдно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рiшення, звiльнено вiд сплати судового збору, вiн стягується з вiдповiдача в дохiд держави пропорцiйно до задоволеної чи вiдхиленої частини вимог.

З врахуванням викладеного, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 646 грн. 37 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 44, 47, 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215, 224-228, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості по службових відрядженнях, вихідної допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» (07400, Київська область, м.Бровари, вул.Щолківська, 2, ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 8074 (вісім тисяч сімдесят чотири) гривні 03 копійки заборгованості по заробітній платі, 14800 (чотирнадцять тисяч вісімсот) гривень заборгованості по грошовій надбавці за розїзний (пересувний) характер роботи, 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) гривню вихідної допомоги, 37822 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять дві) гривні 20 копійок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, з подальшим утриманням податків та інших обовязкових платежів, передбачених чинним законодавством, 500 (пятсот) гривень у відшкодування моральної шкоди та 1500 (одну тисячу пятсот) гривень витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» (07400, Київська область, м.Бровари, вул.Щолківська, 2, ) на користь держави судовий збір в сумі 646 (шістсот сорок шість) гривень 37 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині виплати заборгованості по заробітній платі за червень 2012 року в сумі 960 (девятсот шістдесят) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: С.В. Козачук