САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/2902/16-ц
Провадження № 2/206/785/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2016 р.

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:головуючого-судді ОСОБА_2, при секретареві Чинник М.К. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю на частину домоволодіння , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися в суд з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради в якому просили визнати за ними право власності за набувальною давністю на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1, за кожним по ? його частині, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування від 27 вересня 2002 року належить ? частина домоволодіння АДРЕСА_1. Після придбання частини будинку вони вселилися в будинок, були в ньому зареєстровані та проживають до теперешнього часу. ? частину домоволодіння ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_6 Ця частина домоволодіння належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 Після укладання договору дарування ОСОБА_6 передала їм всі документи на домоволодіння. Як їм повідомила ОСОБА_6 на іншу половину спірного домоволодіння ОСОБА_7 заповіт не склав, про спадкоємців за законом їй нічого не відомо, та і до неї ніхто не звертався з приводу отримання правовстановлюючого документу на домоволодіння для оформлення спадщини. ОСОБА_6 користувалася всім будинком. Таким чином, ? частина спірного домоволодіння станом на 2002 рік була безхазяйною річчю, так як вона не мала власника, тому що із смертю ОСОБА_7 втратив цивільну дієздатність. Вказані в позові обставини свідчать про те, що вони добросовісно заволоділи чужим майном та відкрито ним користуються більше десяти років.

Представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи тим, що позивач ОСОБА_4 не довела, що добросовісно користується більше 10 років спірною частиною домоволодіння.

Третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора надала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, заперечень проти позову не мають.

Третя особа ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, просила позов задовольнити.

Суд заслухав пояснення представників позивачів, представника відповідача, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.

На підставі Договору забудови, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17.08.1959 року за реєстровим №2-7165 та зареєстрованого в Дніпропетровському МБТІ 07.02.1978 року під №345-7- ОСОБА_7 належав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.12,13).

29 червня 1996 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким ? частину житлого будинку АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_6 (а.с.35).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с.34).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №83/97, відкритої після смерті ОСОБА_7, єдиним спадкоємцем, який звернувся з заявою про прийняття спадщини після його смерті була ОСОБА_6

20 листопада 2001 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської нотаріальної контори видано ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_7, яке складається з ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.40).

27 вересня 2002 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори був посвідчений договір дарування за яким, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 належну їй ? частину житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідно до технічної документації даний будинок складається з: житлового будинку - А-1 житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 55,2 кв.м., літньої кухні -Б, убиральні - В., сараїв - Г,Д,Ж,И, навісів - Є,З, споруд: №1 - колодязя, №2-9 - огорож, І,ІІ мостіння.

Після набуття права власності на частину будинку АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_3 з 10.07.2003 року, його донька ОСОБА_4 з 25.05.2006 року були зареєстровані за цією адресою, що підтверджується довідками адресного бюро (а.с.44,45).

ОСОБА_5 - дружина позивача ОСОБА_3 та мати позивача ОСОБА_4 була зареєстрована з вищезазначеною адресою з 03.02.2011 року (а.с.46).

Суд за власною ініціативою залучив ОСОБА_5, як третю особу по справі, яка надала заяву, що не заперечує проти вимог позивачів про визнання за ними права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю.

Згідно акту, який засвідчений головою територіального комітету самоорганізації населення селища Жовтневе Самарської районної у м. Дніпропетровську ради та складений, за участю двох свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_4 з 2002 року і по цей час мешкають за адресою: АДРЕСА_1, завжди утримували та утримують увесь будинок в належному стані, володіють всім володінням в цілому (а.с.134).

Дані обставини, також узгоджуються з показами свідків, які були присутніми при складанні вищезазначеного акту та в судовому засіданні пояснили, що десь з 2002 року позивачі стали їх сусідами, коли оселились в домоволодінні АДРЕСА_1 З цього часу вони зробили ремонт по всьому будинку, перекрили кришу, замінили опалення. Були в будинку позивачів, бачили, що останні користуються всіма його приміщеннями. Сам будинок не великий, складається з трьох кімнат.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків також підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: товарними чеками на придбання будівельних матеріалів, квитанціями про сплату комунальних послуг за спірною адресою (а.с.92-126).

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Провівши аналіз наведеної норми права, слід дійти висновку, що при вирішенні спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати наступне: задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною обрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, а саме що позивачі добросовісно, відкрито та безперервно володіють житловим будинком АДРЕСА_1 в цілому,а не тільки ? його частиною, яка належить позивачу ОСОБА_3, постійно мешкають у ньому більше ніж 13 років, слідкують за ним, проводять ремонти, оплачують комунальні послуги, ця спірна ? частина житлового будинку нікому не належить, ніхто не заявляв до них вимог щодо повернення вказаної частини нерухомого майна, вони продовжують відкрито та безперервно володіти спірною частиною будинку більше десяти років, відповідач до цього часу не звернувся із заявою про визнання спадщини відумерлою, відповідно до положень ст. 344 ЦК України, то суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння №97, яке в цілому складається з: житлового будинку - А-1 житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 55,2 кв.м., літньої кухні -Б, убиральні - В., сараїв - Г,Д,Ж,И, навісів - Є,З, споруд: №1 - колодязя, №2-9 - огорож, І,ІІ мостіння по АДРЕСА_1 за кожним по 1/4 його частині.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко