Справа №701/445/16-ц
Провадження №2/701/231/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого - судді - І.Д.Калієвського

за участю секретаря - В.І.Околіті

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка матеріали за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

На підставу своїх вимог спирається на те, що відповідно до договору купівлі - продажу від 2002 року позивач являється власником приватного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У 2005 році позивач одружився з ОСОБА_2, яка у встановленому порядку вселилася в належний йому житловий будинок. Спільно сторони проживали до 2015 року, про те в наслідок постійних непорозумінь і сварок, їх подальше спільне проживання стало не можливим, і 24 січня 2015 року, його бувша дружина ОСОБА_2, забрала свої речі та дітей, і перейшла жити до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2. 4 лютого 2015 року рішенням Маньківського районного суду (справа №701/105/15-а) їх шлюб зареєстрований 19 листопада 2005 року виконавчим комітетом Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, за актовим записом №18 був розірваний, діти : дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено проживати з матір'ю. 2 лютого 2015 року рішенням Маньківського районного суду (справа №701/106/15-ц) на дітей з нього стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів). Майно, яке у них було нажито спільно, вони поділили самостійно. Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2, з 24 січня 2015 року у його будинку не проживає, у відповідності до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України вона може бути визнана такою, що втратила право користування житлом, у зв'язку з чим він вимушений звертатись до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання не з"явився, але надав письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність та визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, рахує за необхідне позов задовольнити виходячи із того, що дійсно встановлено в судовому засіданні, що відповідно до договору купівлі - продажу від 2002 року позивач є власником приватного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з листопада 2005 року по лютий 2015 року (а.с.13). Судом встановлено, що даний житловий будинок не є об"єктом спільного майна подружжя. Відповідно до акту обстеження фактичного проживання зареєстрованих осіб від 17.05.2016 р. (а.с.19), вбачається, що у будинку постійно проживає лише позивач, а відповідачка з січня 2015 року не проживає за даною адресою. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім ' ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ' ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірндомоволодіння, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Тому в даному в випадку у власника виникає право до звернення до суду з даним позовом, а суд в даному випадку захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 58 - 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 13, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 405 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд на протязі десяти днів.

СуддяІ. Д. Калієвський