АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2750/16 Справа № 191/2879/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА

У серпні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 18 липня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 500502021, відповідно до умов якого Банк зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 49068 грн. 85 коп. на строк з 18 липня 2014 року до 21 липня 2018 року, зі сплатою відсотків в розмірі 11,99 %.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 49068,85 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача, проте відповідач у порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 21 липня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом, яка становить 58628 грн. 53 коп.., а саме: за кредитом 47457 грн. 54 коп., по відсотках 1421 грн. 38 коп., по комісії - 7949 грн. 61 коп. та штраф - 1800 грн., а тому просили стягнути вказану суму з відповідача на його користь, а також просили стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 586 грн. 28 коп..

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, обґрунтовуючи її тим, що 18 липня 2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено вказаний вище кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти у сумі 42011 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,99 % річних, та зі сплатою щомісячної сталої комісії у розмірі 932 грн. 31 коп. протягом дії договору (п. 2.8.1 договору № 500502021) та комісією в сумі 10 грн. при погашенні кредиту безпосередньо в банку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) (п. 2.8.4 договору № 500502021). У грудні 2014 року комісію збільшено до 15 грн., при цьому банком жодної інформації щодо збільшення комісії вона не отримувала та ніяких додатків до договору не підписувала, а також ця комісія є необгрунтованою, оскільки Банк за ці дії здійснює на власну користь самостійно, а тому просила визнати нікчемним п.п. 2.8.1 та 2.8.4 кредитного договору № 500502021, застосувати наслідки недійсності п.п. 2.8.1 та 2.8.4 даного кредитного договору та стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді сплачених за період з серпня 2014 року по травень 2015 року грошових коштів у сумі 3383 грн. 11 коп., матеріальну шкоду 7832 грн. 29 коп., 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати покласти на ПАТ «Альфа-Банк».

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №500502021 від 18 липня 2014 року станом на 21 липня 2015 року в розмірі 47457 грн. 54 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 1421 грн. 38 коп., заборгованість по комісії в розмірі 7949 грн. 61 коп., штраф в розмірі 1800 грн. та судовий збір в розмірі 586 грн. 28 коп.; визнати пункт 2.8.1 та пункт 2.8.4 Кредитного договору №500502021, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 18 липня 2014 року нікчемним та стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2П понесені нею витрати по сплаті комісії за управління кредитом та за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 3383 грн. 11 коп. та судовий збір в розмірі 0 грн. 16 коп. на користь держави.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені цих позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Судом встановлено, що 18 липня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 500502021, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 49068 грн. 85 коп, на строк з 18 липня 2014 року до 21 липня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом 11,99% на рік (а.с. 4-8).

Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у вказаній вище сумі що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача (а.с. 11).

У порушення умов договору, відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконала, допустила прострочку платежів, а з травня 2015 року взагалі припинла сплачувати кредит, в результаті чого станом на 21 липня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 58628 грн. 53 коп.., а саме: за кредитом 47457 грн. 54 коп., по відсотках 1421 грн. 38 коп., по комісії - 7949 грн. 61 коп., а також у зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору відповідачці було нараховано неустойку у вигляді штрафу, розмір якого станом на 21 липня 2015 року складає 1800 грн.

Відповідно п. 2.8.1 кредитного договору № 500502021 позивач повинен сплачувати комісійну винагороду банку за управління кредитом становить 1.90 % за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом від суми кредит), яка сплачується щомісячно, а також за переказ коштів за допомогою програмно технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 гри. (включно) встановлено комісію в розмірі 10 грн. На даний час ця комісія складає 15 грн.

Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу відспоживача тощо) або що їх вчиняє або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Як визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Цивільного Кодексу України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року (далі Директива) про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на до контрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Зокрема, в п. 22 Директиви визначено, що Держави-члени ЄС повинні мати право приймати або вводити в дію національні положення, які забороняють кредитору вимагати від споживача відповідно до кредитного договору відкривати рахунок у банку, або укладати договір у відношенні іншої додаткової послуги, або виконувати платежі або сплачувати комісію для таких банківських рахунків або інших додаткових послуг. У Державах-членах ЄС, в яких подібні комбіновані пропозиції дозволені, споживачі повинні бути проінформовані до закінчення строку дії кредитного договору про будь-які додаткові послуги, які є обовязковими для кредиту, який може бути отриманий одночасно або відповідно до умов ринку. Платежі, які підлягають оплаті у звязку з цими додатковими послугами, повинні бути включені в загальний розмір кредиту, або, якщо розмір цих платежів не може бути визначений раніше, споживачі повинні отримати достатню інформацію про наявні платежі на попередній стадії укладення договору. Кредитор має бути обізнаний про платежі на додаткові послуги, коли він сам пропонує їх споживачу або діє від імені третьої особи, якщо ціна цього залежить від конкретних особливостей або матеріального становища споживача.

Враховуючи викладене вимоги пунктів 2.8.1 та 2.8.4 суперечать вказаним вимогам Закону оскільки зазначені виплати відповідач здійснює на користь Банку не у звязку з наданням Банком послуг позичальнику, а з метою погашення кредиту, а тому суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про визнання вказаних пунктів кридитного договору нікчемними та відповідно правильно стягнув з Банку на користь позичальника сплачену за цими пунктами комісію в розмірі 3383 грн. 11 коп., які були сплачені позичальником з серпня 2014 року по травень 2015 року.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Альфа-Банк» про незаконність рішення в частині задоволених зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як зазначалося вище між сторонами було укладено споживчий кредит, а умови, яекі визначені в пунктах 2.8.1 та 2.8.4 є таким, що порушують приписи ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав сполживачів», а також до такоє позиції прийшов до висновку і Верховний Суд України в постанові №6-80цс13 від 25 вересня 2013 року.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні позивачем норм матеріального права, а також ці доводи не спростовують висновків суду.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: