У х в а л а

іменем україни

30 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Парінової І.К.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що між ним та ОСОБА_5 27 грудня 2011 року було укладено договір позики в усній формі. За умовами договору ним було передано відповідачці 43000 доларів США, без встановлення строку повернення позики, про що свідчить складена і підписана нею розписка.

Оскільки, письмова вимога від 10 липня 2015 року про повернення одержаних у позику грошових коштів, надіслана на адресу ОСОБА_5, виконана нею не була, позивач з урахуванням збільшення позовних вимоги, просив суд стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором позики в розмірі 939 471 грн 44 коп. та 389 058 грн 60 коп. заборгованості по відсотках за користування позикою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за позикою в розмірі 939 471 грн 44 коп., заборгованість по відсотках за користування позикою в розмірі 389 058 грн 60 коп. та 3 654 грн понесених судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року скасовано, у задоволення позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки з розписки вбачається лише те, що 27 грудня 2011 року ОСОБА_5 отримано від ОСОБА_4 для будівництва власного помешкання 43 000 доларів США, і немає жодних даних про її зобов'язання як позичальника повернути ці грошові кошти позивачу і на яких умовах.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк тав порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак