АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/976/16-ц Головуючий в суді 1-ї
Провадження № 22-ц/774/1127/К/15 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 26 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_6 акціонерного товариства (на теперішній час Приватного акціонерного товариства) «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 акціонерного товариства (на теперішній час Приватного акціонерного товариства) «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди у звязку з пошкодження здоровя, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства (на теперішній час Приватного акціонерного товариства) «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат») та просив стягнути 250000 грн.на відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 18000 грн., без урахування податків та обовязкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість рішення суду, поставив питання про зміну оскаржуваного рішення зменшивши відшкодування моральної шкоди з врахуванням вимог справедливості та розумності.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач добровільно влаштувався на роботу в підприємстві відповідача та був попереджений про наявність небезпечних та шкідливих факторів на його робочому місці, а підприємство, в свою чергу вживало всіх заходів для приведення умов праці на робочому місці позивача у відповідність до нормативів з охорони праці. У звязку з чим відповідач вважає, що відсутні ознаки протиправності в діях підприємства

Крім того, на думку представника відповідача, судом не враховано, що, відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.03.2012 року, встановлена вина в тому числі і ОСОБА_2 в порушенні законодавства про охорону праці та виникненні у нього профзахворювання, оскільки він працював на посадах майстра і старшого майстра.

Також представник відповідача в апеляційній скарзі посилався на недоведеність ОСОБА_2 позовних вимог, оскільки надані ним епікризи, виписки з історії хвороби та довідка МСЕК не є доказом завдання позивачеві моральної шкоди, у звязку з тим, що в цих документах відсутні дані щодо психологічного стану позивача. Вважає, що судом першої інстанції не обґрунтовано належним чином визначений розмір моральної шкоди, який ним стягнуто на користь позивача та не враховано, що з боку позивача мало місце неналежне ставлення до питання збереження власного здоровя.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що суд при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 18000 грн., не в повній мірі врахував характер та обсяг заподіяних йому моральних страждань, вимушених змін у його повсякденному житті, необхідність постійного лікування, переживань з приводу наслідків, які можуть вплинути на його здоровя у майбутньому.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_2 підлягають відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 з 06.05.1968 року працював на різних посадах на підприємстві відповідача та звільнений був 01.03.2011 року згідно ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію (а.с. 11-19).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 02 лютого 2012 року ОСОБА_2 було встановлене професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН другого ст. Нейросенсорна приглухуватість справа другого ст. (з помірним зниженням слуху), зліва першого ст. (з легким зниженням слуху), у звязку з чим 03 березня 2012 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 7 (а.с. 4-8).

Як вбачається з п. 17 вищезазначеного акту, професійне захворювання позивача виникло за таких обставин: робота протягом 27 років 10 місяців в умовах шкідливих виробничих факторів: запиленість повітря робочої зони пил з вмістом вільного SiO2 від 2 до 10% в концентраціях від 8,2-38,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; рівень шуму шум, еквівалентний рівень якого становить від 87 до 93 дБА при ГДР 80 дБА.

Згідно довідки МСЕК від 05.04.2012 року ОСОБА_2 первинно та безстроково встановлено 30% втрати професійної працездатності (20% - по ХОЗЛ, 10% - по туговухості (а.с. 9). Рекомендоване медикаментозне лікування, ВМП.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків, повязане з виробництвом і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом першої інстанції, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд, на думку колегії, дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пунктами 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 1 від 03 березня 2012 року встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 є стаж роботи 27 років 10 місяців в ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах шкідливих виробничих факторів: запиленості повітря робочої зони та перевищення рівня шуму, що перевищувало нормативи, які виникли в результаті порушення керівництвом в тому числі підприємства відповідача, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Так, доводи відповідача ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку з отриманим ним професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Внаслідок чого позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, змінився її звичний спосіб життя.

Доводи апеляційної скарги щодо обізнаності позивача про шкідливі умови праці та його погодження з такими умовами, не беруться колегією суду до уваги, оскільки даний факт не позбавляє відповідача обовязку, як власника або уповноваженого ним органу, створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з достатнім урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

У звязку з чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо його незгоди з зазначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди та посиланням на те, що в повній мірі врахував характер та обсяг заподіяних йому моральних страждань, вимушених змін у його повсякденному житті, необхідність постійного лікування, переживань з приводу наслідків, які можуть вплинути на його здоровя у майбутньому, а також доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не обґрунтовано належним чином визначений розмір моральної шкоди.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 акціонерного товариства (на теперішній час Приватного акціонерного товариства) «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_7