АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1829/16 Справа № 183/2226/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Волошина М.П., Демченко Е.Л.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у квітні 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить зобовязати відповідача прибрати дерева та кущі, які знаходяться на належній йому земельній ділянці за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дорожна, 46, які висаджені з порушенням допустимої відстані від огорожі між земельними ділянками сторін, шляхом зрізання або перенесення на допустиму відстань від огорожі /а.с.3-5/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено /а.с.153-160/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.167-171/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 26 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем цієї ділянки.

Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Нормами ст. 105 ЗК України встановлено, що у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дорожна, 44, який знаходиться на земельній ділянці площею 600 кв.м, що відноситься до земель держфонду /а.с.11,138,139/. Відповідачу на праві власності належить будинок за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Дорожна, 46 та земельна ділянка за цією адресою площею 0,0767 га /а.с.84,85/. Земельні ділянки, на яких розташовані вказані будинки, є суміжними і їх розділяє огорожа позивача.

З матеріалів справи вбачається, що на земельній ділянці відповідача ростуть три дерева груша, яблуня, персик на відстані 2,3 м від огорожі позивача та 5 м від стіни будинку позивача, та кущі винограду на відстані 1 м від огорожі позивача на цій ділянці огорожі у виді сітки «рабиця» /а.с.7,39,65/. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Разом з тим, при розгляді справи у суді першої інстанції було допитано свідків з показань яких вбачається, що між сторонами часто виникають конфлікти щодо межі їх земельних ділянок. На земельній ділянці ОСОБА_3 ростуть дерева та виноград, сонце встає з боку його земельної ділянки. На земельній ділянці відповідача близько до огорожі позивача росте виноград та дещо затіняє її земельну ділянку, проте дерева її земельну ділянку не затіняють. Між тим, під час огляду земельної ділянки відповідача в червні 2015 року свідки бачили, що гілки його дерев та кущів винограду не проникають на земельну ділянку позивача і тіні для цієї земельної ділянки не створюють. Крім того, в будинку ОСОБА_2 фактично проживає її син із своєю сімєю.

Встановивши зазначені обставини та враховуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про про відмову в задоволенні заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не прийняв до уваги обставини, які були викладені в позовній заяві та не дав належної оцінки, щодо виниклих правовідносин між сторонами, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Оскільки, за змістом норм та вимог ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» та Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України вбачається те, що розділ 8.12 Правил та п. 8.12.7 Правил щодо відстаней від дерев і чагарників до будівель і споруд, на які посилається позивач, регулюють порядок висадження зелених насаджень на вулицях, площах, в парках, скверах, на набережних, бульварах, в міських садах та лісах, інших територіях загального користування чи обмеженого користування (території підприємств, установ, організацій, санітарно-захисні зони тощо) в межах населених пунктів.

Також аналіз положень розділу 5 ДБН 360-92 (Ландшафтно-рекреаційна територія. Озеленені території міста) та інших положень вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що ДБН 360-92 як і вищезазначені Закон і Правила, в частині, що стосується предмета спору, мають єдиний предмет регулювання, а саме щодо відстаней від дерев та споруд до будівель і споруд ці нормативні відстані встановлені для висадження вказаних зелених насаджень на територіях загального користування населених пунктів (вулицях, площах, проспектах, провулках, парках, скверах, набережних, бульварах, міських садах та лісах тощо) з метою дотримання вимог щодо інсоляції, освітленості, для проїзду пожежних машин, забезпечення нормального росту і розвитку цих зелених насаджень. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги вказаних Правил та ДБН 360-92 не поширюються на висадження та утримання особою зелених насаджень на своїй присадибній земельній ділянці, яка перебуває у її приватній власності, оскільки спірні дерева та кущі відповідача розміщені не з боку вулиці, а поряд з межею із земельною ділянкою позивача. Тому доводи позивача про порушення відповідачем вказаних норм є необґрунтованими.

Між тим, в таблиці 5.2 ДБН 360-92 та додатку №3 до Правил зазначено, що нормативна відстань до дерев та чагарників повинна рахуватися від зовнішніх стін будівель та споруд. Тобто маються на увазі такі будівлі і споруди, які мають як зовнішні, так і внутрішні стіни, мають площу, і ці нормативні відстані потрібні для їх обслуговування та дотримання інших вимог (інсоляція, пожежні розриви тощо). Огорожа позивача є комбінованою і виготовленою частково із сітки «рабиця» та металевих листів, отже в розумінні ДБН 360-92 та Правил вона не є тією спорудою, від якої повинні відраховуватися відстані до дерев та кущів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а доказів порушення законних прав позивачем не надано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення є правильним по суті, постановлене з дотриманням вимог матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Волошин М.П. Демченко Е.Л.