У х в а л а

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суд м. Києва від 7 лютого 2012 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 22 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 7 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня

2015 року позов задовольнив, постановив стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором.

Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення судів першої та апеляційної інстанції відхилила, оскаржувані судові рішення залишила без змін.

20 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Оболонського районного суд

м. Києва від 7 лютого 2012 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва

від 15 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 559 та статті 1050 Цивільного кодексу України, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року, 10 лютого та 23 березня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 10, 17 вересня 2014 року та 6 липня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що договором поруки не встановлено строк припинення поруки. Суди також встановили, що банк, відповідно до умов кредитного договору, 28 липня 2011 року змінив строк виконання основного зобов'язання і з позовом до суду звернувся в межах шестимісячного строку - у серпні 2011 року, а відтак порука не припинена.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 19 березня 2014 року, 10 лютого та 23 березня 2016 року суд касаційної інстанції зазначив, що кредитори, змінивши строк виконання основного зобов'язання, звернулися з позовом до поручителів після спливу строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подана заява, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 10, 17 вересня 2014 року та 6 липня 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним за заявою ОСОБА_4 договором про перегляд Верховним Судом України рішення Оболонського районного суд м. Києва від 7 лютого 2012 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого

2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко