Провадження №2/522/1677/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» травня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та про визнання такими, що втратив право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та про визнання такими, що втратив право на користування житловим приміщенням. 11 квітня 2016 року уточнивши позовні вимоги просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що йому належить на праві власності квартира №10 за адресою: м. Одеса, вул. Садіковська 2. В вищезазначеній квартирі на сьогоднішній час також зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад родини та прописку від 17.11.2014 року. В звязку з тим, що відповідач зареєстрований у квартирі, позивач змушений сплачувати за нього комунальні платежі та інші витрати, в звязку з чим останній звернувся до суду з зазначеним позовом та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживав ніколи, та там немає його речей.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Уточненні позовні вимоги просить задовольнити повністю.

ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Зясувавши обставини справи, дослідивши та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних, встановлених судом обставин.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності квартира №10 за адресою: м. Одеса, вул. Садіковська 2, на підставі: свідоцтва про право власності від 16.08.1993 року, яке видане згідне розпорядження від 16.08.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7-1114, договору дарування від 05.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 357, договору дарування від 06.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за № 418 (а.с.6-8, 10,11). Таким чином, позивач на теперішній час є власником спірної квартири.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 та його батько відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад родини та прописку від 21.08.2015 року (а.с.9).

В звязку з тим, що ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач сплачує за нього комунальні платежі та інші витрати.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач у квартири АДРЕСА_2 не проживає протягом десяти останніх років, з 2005 року по теперішній час, що підтверджується актом «про не проживання» від 21.08.2015 року, складений та підписаний сусідами (а.с.21).

Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки з 2005 року та по теперішній час ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто понад одного року, суд вважає можливим визнати його таким, що втратив право на користування вказаною житловою площею в спірній квартирі.

Керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та про визнання такими, що втратив право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №10 у будинку №2 по вул. Садіковська у м. Одеса.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Чернявська

12.05.2016