У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, третя особа - управління державної міграційної служби у Волинській області, про виселення з житлового приміщення, зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 8 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 220 тис. грн на споживчі потреби, строком погашення до 6 липня 2018 року із сплатою 19,5 % річних.

8 липня 2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 липня 2013 року задоволено позов ПАТ «Ощадбанк» про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 412 053 грн 41 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 9 серпня 2013 року змінено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 липня 2013 року. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 451 276 грн 89 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Предмет іпотеки належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 лютого 1996 року згідно із розпорядженням від 23 лютого 1996 року та зареєстрованого за № 186-р/73 відділом приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів Волинської області.

За місцем знаходження іпотечного майна зареєстрована власник ОСОБА_4 Оскільки на письмову вимогу ПАТ «Ощадбанк» про виселення ОСОБА_4 не реагує, банк просив задовольнити позов та виселити відповідача із предмета іпотеки та зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Ощадбанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

За змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судами установлено, що предмет іпотеки, а саме: квартира АДРЕСА_1 придбаний не за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до п. 1.3 іпотечного договору право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, видане 23 лютого 1996 року згідно з розпорядженням від 23 лютого 1996 року та зареєстрованого за № 186-р/73 відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 3 липня 2008 року за № 23844183 та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно Волинського обласного бюро технічної інвентаризації 3 липня 2008 року за № 7520 в книзі 185д.

Таким чином, висновок судів про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідача із предмета іпотеки без надання іншого постійного житла, є правильним.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Л.М.Мазур

В.А.Нагорняк