Провадження № 2/369/170/16
РІШЕННЯ

Іменем України

25.04.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Кондратенко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за період затримки виплати коштів при розрахунку, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, надання довідки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за період затримки виплати коштів при розрахунку, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, надання довідки, посилаючись на те, що він працював на Державному підприємстві «Укрдорзв»язок» з 01 червня 2012 року по 04 листопада 2013 року. В жовтні 2013 року він подав заяву про звільнення з 04 листопада 2013 року, і також подав заяву (претензію-вимогу), в якій попросив виплатити йому належні кошти при звільненні не пізніше 04 листопада 2013 року. 04 листопада 2013 року його було звільнено з роботи у зв»язку з поданою заявою і видано трудову книжку, але заробітну плату не було виплачено і не надано довідку про стан заборгованості на день звільнення. Станом на день подання до суду даної позовної вимоги заборгованість по заробітній платі складає 8049 грн. 71 коп..

01 березня 2014 року він знову звернувся до ДП «Укрдорзв»язок» з претензією-вимогою, в якій просив відповідача виплатити йому заробітну плату і інші кошти, виплатити середній заробіток за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, і просив відповідача надати йому довідки про нараховану та невиплачену йому заробітну плату станом на 01 березня 2014 року.

12 березня 2014 року йому надано довідку про нараховану та невиплачену йому заробітну плату станом на день видачі довідки, але заборгованість по заробітній платі так і не було сплачено.

07 липня 2015 року він повторно звертався до ДП «Укрдорзв»язок» з претензією-вимогою, в якій просив відповідача виплатити йому заробітну плату та інші кошти, виплатити середній заробіток за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та просив надати йому довідки про нараховану та невиплачену йому заробітну плату станом на 07 липня 2015 року.

Станом на день подання позовної заяви від відповідача він так і не отримав ні відповіді на його претензію-вимогу, ні довідки про стан заборгованості станом на 07 липня 2015 року, ні задоволення своїх позовних вимог стосовно виплати йому заборгованості заробітної плати, заборгованості по авансовим звітам, виплати середнього заробітку за час затримки виплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 зазначав, що в нього існують всі підстави для звернення до суду для примусового стягнення з відповідача заборгованості йому по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати, та зобов»язання останнього в судовому порядку надання йому довідки про нараховану та невиплачену йому заробітну плату станом на 07 липня 2015 року.

Позивач ОСОБА_1 також вважав, що крім невиплаченої заробітної плати в сумі 8049 грн. 71 коп., відповідач повинен йому виплатити середній заробіток за весь період затримки з 04 листопада 2013 року по 15 жовтня 2015 року, а також компенсації за затримку виплати заробітної плати.

Моральна шкода, завдана йому незаконними діями відповідача, полягає у моральних стражданнях, втратою нормальних життєвих зв»язків між ним та його знайомими і рідними. У зв»язку з чим він став роздратованим, постійно нервував, у нього порушився сон і він став часто хворіти, морально страждав в зв»язку з неможливістю матеріально забезпечити свою сім»ю. Сума моральної шкоди, завданої йому, і яка повинна підлягати стягненню з відповідача, становить 10 000 грн..

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з Державного підприємства дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» на його користь 8049 грн. 71 коп. нарахованої, але невиплаченої заробітної плати при звільненні, 59657 грн. 50 коп.-середнього заробітку за період затримки виплати коштів при розрахунку (період затримки з 04 листопада 2013 року по 15 жовтня 2015 року), 5343,21 грн.-компенсації за затримку виплати заробітної плати, 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також зобов»язати Державне підприємство дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «»Укрдорзв»язок» надати йому довідку про нараховану та невиплачену йому заробітну плату станом на 07 липня 2015 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом № 88-к про припинення трудового договору Державного підприємства дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» від 01 листопада 2013 року звільнено з 04 листопада 2013 року ОСОБА_1, слюсаря-ремонтника 4 розряду будівельно-монтажної дільниці за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 від 01 листопада 2013 року, і виплатити грошову компенсацію за 12 к.д. невикористаної частини щорічної відпустки за період роботи з 01 червня 2013 року по 04 листопада 2013 року.

До поданої позовної заяви позивач ОСОБА_1 додав складений власний розрахунок компенсації громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати, що на його думку, складає 5 343,21 грн., копію наказу № 88-к про припинення трудового договору, копію довідки Державного підприємства дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» від 12 березня 2014 року № 25, що видавалась по місцю вимоги, та копію трудової книжки ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з»ясуванню обставин справи і роз»яснював позивачу ОСОБА_1 його права і обов»язки, сприяв здійсненню його прав, в тому числі відповідно до вимог ст. ст. 27 ЦПК України подавати докази, заявляти клопотання.

Судом було роз»яснено позивачу ОСОБА_1, що він має право звернутись до суду з клопотанням про витребування доказів в обгрунтування заявлених ним позовних вимог.

Однак, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не заявляв ніяких клопотань про витребування доказів у відповідача і не бажав їх заявляти.

Позивач ОСОБА_1 також не надав суду належних доказів в обгрунтування заявлених вимог.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві і в судовому засіданні зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача з претензіями-вимогами, в яких просив відповідача виплатити йому заробітну плату та інші кошти, виплатити середній заробіток за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та просив надати йому довідки про нараховану та невиплачену йому заробітну плату, однак належних доказів звернення до відповідача з претензіями-вимогами в обгрунтування своїх доводів позивач суду не надав.

Доводи позивача ОСОБА_1, що на його претезії-вимоги відповідачем була надана довідка від 12 березня 2014 року за № 25, що свідчить про заборгованість відповідача перед ним по виплаті заробітної плати, заперечувались представником відповідача, який зазначав, що вказана довідка видавалась підприємством позивачу на його заяву для одержання субсидій. Вказаних заперечень відповідача позивач в судовому засіданні не зміг спростувати, як і не зміг довести, що відповідач не виплатив йому при звільненні заробітну плату в розмірі 8049 грн. 71 коп., та що підлягає стягненню з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки виплати коштів при розрахунку за період з 04 листопада 2013 року по 15 жовтня 2015 року, компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 5343,21 грн., та що йому була заподіяна відповідачем моральна шкода, яку він оцінив у 10 000 грн..

Також вимоги позивача ОСОБА_1 щодо зобов»язання Державного підприємства дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» надати довідку про нараховану та невиплачену йому заробітну плату станом на 07 липня 2015 року також не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду доказів, що між ним і відповідачем з цього приводу виник спір, і що він звертався до відповідача з заявою про надання такої довідки, та відповідач відмовив йому у її наданні.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи та давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» не підлягають задоволенню, оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено в судовому засіданні та не надано суду належних і допустимих доказів в обгрунтування заявлених ним позовних вимог.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись вимогами ст. ст. 3, 10, 27, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства дорожнього зв»язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв»язок» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за період затримки виплати коштів при розрахунку, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, надання довідки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.