У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Григоренко Світлани Василівни - на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом та, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 21 квітня 2015 року, просило стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року у розмірі 64 197,08 доларів США (з яких тіло кредиту - 49 229,24 доларів США, проценти - 14 967,84 доларів США), а також заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами - 34 580 грн 77 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 51 500 доларів США до 20 жовтня 2028 року зі сплатою 9 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 20 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

30 червня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої сторони домовились про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором.

21 січня 2010 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 3, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну процентної ставки з 21 січня 2010 року по 21 січня 2011 року у розмірі 6,5 %, а з 21 січня 2011 року до закінчення строку дії договору - 9 %.

16 липня 2014 року божнику та поручителю було надіслано вимоги про погашення простроченої заборгованості, проте своїх зобов'язань вони не виконали.

У липні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду із зустрічним позовом, просила визнати припиненим договір поруки, укладений між нею та банком 20 травня 2008 року.

Позовні вимоги мотивувала тим, що останній платіж за договором боржником ОСОБА_6 внесено 01 лютого 2012 року, з березня 2012 року у банку виникло право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, але відповідну вимогу було направлено банком на її адресу тільки 23 липня 2014 року. Таким чином, оскільки вказаний позов банку пред'явлено у листопаді 2014 році, то порука припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Крім того банк та боржник без згоди поручителя уклали додаткові угоди до кредитного договору, внаслідок чого було збільшено розмір ануїтетних платежів, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 20 травня 2008 року у розмірі 64 197,08 доларів США, а також заборгованість зі сплати пені - 34 580 грн 77 коп. У задоволенні позову до ОСОБА_7 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 20 травня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на припинення поруки ОСОБА_7 за договором поруки від 20 травня 2008 року з підстав, що ПАТ «УкрСиббанк» протягом шести місяців із дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до ОСОБА_7 про виконання зобов'язань, що випливають із договору поруки. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ АБ «УкрСиббанк» -Григоренко С.В. - порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови в задоволенні позову банку, а також в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмову в зустрічному позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що 20 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 51 500 доларів США до 20 жовтня 2028 року зі сплатою 9 % річних.

Згідно із п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти, шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 460 доларів США щомісячно.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 20 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

За змістом договору поруки поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

30 червня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої сторони домовились про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором.

21 січня 2010 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 3, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну процентної ставки з 21 січня 2010 року по 21 січня 2011 року у розмірі 6,5 %, а з 21 січня 2011 року до закінчення строку дії договору - 9 %.

11 березня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 4, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну процентної ставки з 11 березня 2011 року по 10 березня 2012 року у розмірі 6,5 %, а з 11 березня 2012 року до закінчення строку дії договору - 9 %.

11 березня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, відповідно до умов якої сторони домовились про те, що за користування кредитними коштами встановлено процентну ставку з 11 березня 2011 року до 10 березня 2012 року - 6,5 % річних, а з 11 березня 2012 року до закінчення строку дії договору - 9 %.

16 липня 2014 року божнику та поручителю було надіслано вимоги про погашення простроченої заборгованості.

Станом на 18 квітня 2014 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 64 197,08 доларів США (з яких тіло кредиту - 49 229,24 доларів США, проценти - 14 967,84 доларів США), а заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитним коштами - 34 580 грн 77 коп.

Задовольняючи частково первісний позов та стягуючи заборгованість за кредитним договором лише із позичальника ОСОБА_6, а також задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що право вимагати виконання основного зобов'язання у банку виникло з моменту прострочення боржником повернення чергової його частини. За таких обставин, оскільки протягом шести місяців з березня 2012 року банк не пред'явив вимоги до ОСОБА_7, зробив це тільки 23 липня 2014 року, то порука з ОСОБА_7 припинилась за ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того, між банком та боржником без згоди поручителя було укладено додаткові угоди до кредитного договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності останньої.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, встановивши, що строк виконання основного зобов'язання було змінено банком з 01 вересня 2014 року, з позовом банк звернувся до суду 07 листопада 2014 року, дійшов висновку про те, що підстави для припинення поруки за ч. 4 ст. 559 ЦК України відсутні.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення апеляційного суду в частині виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції про припинення поруки за ч. 4 ст. 559 ЦПК України, тому рішення суду апеляційної інстанції в цій частині судом касаційної інстанції не переглядається відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України.

Водночас, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки підписання додаткових угод до кредитного договору між банком та боржником без згоди поручителя призвело до збільшення обсягу її відповідальності.

Проте висновки судів про припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України є передчасними з огляду на наступне.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 05 лютого 2014 року (справа №6-160цс13), закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Як випливає із п. 1.2 договору поруки від 20 травня 2011 року, ОСОБА_7 добре відомі усі умови кредитного договору.

За змістом п. 1.2 кредитного договору, позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 460 доларів США в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу може бути змінено.

Таким чином, у разі зміни розміру ануїтетного платежу чи зміни процентної ставки за договором без згоди поручителя, підставою для припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України може стати не будь-яка зміна розміру ануїтетного платежу чи процентної ставки за кредитним договором (зокрема й в більшу сторону), а лише така, що призвела до зміни розміру основного зобов'язання, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя.

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суди попередніх інстанцій зазначені вище обставини залишили поза увагою, не навели мотивів, з яких вважали відсутніми факти, якими обґрунтовувались заперечення за позовом, внаслідок чого не з'ясували: чи призвели до збільшення розміру основного зобов'язання укладені між банком та боржником додаткові угоди до кредитного договору, а відтак чи могли бути укладеними без згоди поручителя; не дослідили належним чином умов додаткових договорів до кредитного договору та дійшли передчасного про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

З огляду на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року в залишеній без змін частині та рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року в частині залишення без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Григоренко Світлани Василівни - задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року в залишеній без змін частині та рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року в частині залишення без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук