АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/709/16 Головуючий 1-ї інст. - Олізаренко С.М.
Справа № 646/855/13-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

ОСОБА_1,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Південна залізниця" ( нині Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця") на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 січня 2015 року у справі за позовом Державного підприємства "Південна залізниця" до ОСОБА_2, треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_3, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинного будівництва, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ДП «Південна залізниця» звернулось до суду з позовом про визнання прибудови , здійсненої ОСОБА_2 самочинним будівництвом та зобовязання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільної прибудови та огорожі навколо неї.

При цьому позивач посилався на те, що на його балансі знаходиться частина нежитлової будівлі - майстерня водопостачання за адресою: місто Харків, вул. Південнопроектна 2-Б, розташована на земельній ділянці наданої залізниці у постійне користування згідно державного акту ХР-39-01-001837 від 23.12.1998 року.Частину цього приміщення, площею 18 кв. м., що не перебуває на балансі позивача, займає відповідач згідно ордеру № 1176 виданого 24.06.1958 року його матері, померлої у 2002 році.

У грудні 2009 року позивачем було проведено обстеження цього приміщення та виявлено самовільно збудовану двоповерхову прибудову поряд з залізничною колією, правовстановлюючі документи на яку відсутні.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про приватизацію цього приміщення було відмовлено з підстав відсутності відомостей про його проживання у цьому приміщенні, відсутності договору найму та особистого рахунку. ОСОБА_2 самовільно захоплена земельна ділянка навколо цієї прибудови та встановлена огорожа. Збудовані відповідачем споруди перешкоджають позивачу у здійсненні господарської діяльності.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року, позов задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: місто Харків, вул. Південнопроектна 2-Б, шляхом знесення огорожі у вигляді воріт, що встановлені біля кімнати № 12. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року скасовано в частині позовних вимог Державного підприємства "Південна залізниця" про визнання прибудови самочинною та зобов"язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільної прибудови і справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду першої інстанції, задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом першої інстанції не враховано ст. 68, 95, 112, 152 Земельного кодексу України.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд посилався на те, що позивачем не надано доказів того, що спірною прибудовою порушено право та інтереси інших осіб, проте позивач вказував, що самовільно захоплена земельна ділянка ОСОБА_2 та самовільна прибудова перешкоджають належному користувачу земельної ділянки здійснювати свої права на землю за цільовим призначенням, унеможливлює обслуговування безпеки руху та обслуговування населення, розміщення техніки, будівельних матеріалів. Самовільно збудовані приміщення знаходяться в безпосередній близькості до головної колії матеріального складу, що робить неможливим транспортування негабаритних вантажів та виконанні заходів при перевезенні небезпечних вантажів.

Наголошує, що ОСОБА_2 в порушення вимог закону, за відсутністю передбачених ст.126 Земельного Кодексу України документів (державного акту на право власності або право користування земельною ділянкою), самовільно зайняв земельну ділянку вчинив на ній незаконне будівництво, чим порушив права землекористувача Державного підприємства «Південна залізниця».

Заслухавши доповідь судді; пояснення осіб,що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується технічним паспортом та свідоцтвом про право власності № 1704 від 14.08.2008 року, що на балансі відокремленого підрозділу «Основянське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» ДП «Південна залізниця» знаходиться частина нежитлової будівлі (майстерня водопостачання), (а.с.7-14,15, 16-19,20-23,29-30 т.1) .

і Зазначена будівля розташована на землях, які надані залізниці у постійне користування згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-39- 61 -001837 від 23.12.1998р. (а.с.25-28 т.1)

Частину будівлі (приміщення - площею 18 кв.м.), що не перебуває на балансі ДП "Південна залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Основ'янське будівельно-монтажне експлуатаційне управління", займає ОСОБА_2 згідно ордеру № 1176, виданого 24.06.1958 року його матері ОСОБА_5, яка померла у 2002 році (а.с.35 т.1)

На момент отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно №1704 від 14.08.2008 року частина будівлі, яку займає ОСОБА_2, проінвєнтаризована не була та вказаним Свідоцтвом не охоплена. (а.с.20-23а, 29-30)

24.11.09 року ОСОБА_2 звернувся з заявою, в якій просив зареєструвати його за адресою: вул.Південнопроектна 2-Б; оскільки він зареєстрований за старою адресою: місто Харків, вул.Старовугільний склад 16, кв.З. (а.с.36 т.1) На підставі звернення ОСОБА_2 виконавчим комітетом Червонозаводської районної у місті Харкові ради було прийнято рішення від 02.02.2010 № 31 про скасування п.1.1. рішення від 06.11.2007 року № 744 щодо присвоєння поштової адреси майстерні водопостачання.

01.12.2009 року позивачем було проведено обстеження цього обєкту та виявлено самовільно збудовану двоповерхову прибудову поряд із залізничною колією. Споруда прибудована до майстерень водопостачання, про що було складено акт. (а.с.24 т.1)

11.02.2010 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з заявою про приватизацію кімнати площею 18 кв.м., однак йому було відмовлено через відсутність документів, які б підтверджували його проживання в даному приміщенні,відкриття особистого рахункута відсутністю даних в картці бухгалтерського обліку про наявність житлового приміщення , укладення договору найму житлового приміщення . (а.с.38, 39 т.1)

Згідно Довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №2345937 від 17.12.2010 року квартира АДРЕСА_1 (вул.Південнопроектна 2-Б) в бюро не заінвентаризована та по праву власності не зареєстрована. (а.с.ЗЗ т.1)

Згідно довідки з сектору архівів ДП «Південна залізниця» №НА-10-165 від 23.12.2009 року рішення про виділення земельної ділянки під забудову, актів вводу в експлуатацію щодо будівель, які знаходяться за адресою : вул. Південнопроектна 2-Б (вул.Старовугільний склад, 16) не значиться. (а.с.34 т.1)

В технічному паспорті на будинок А-1 по вул.. Південнопроектна, 2-Б в місті Харкові зазначено, що приміщення №1-12 є самовільними прибудовами.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірною прибудовою порушено права та інтереси інших осіб, вона зведена з істотним порушення будівельних норм і правил. Також з матеріалів справи не вбачається, що у встановленому законом порядку вирішувалось питання перебудови та не встановлено, що вона є неможливою.Таким чином, позивачем не дотримані передбачені ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» умови та процедура вирішення питання про знесення відповідачем самовільної прибудови.

Суд визнав не доведеним, що огорожа навколо будинку та ворота біля кімнати прибудови встановлені саме відповідачем., але разом з тим вважав доведеним, що самовільно встановленими воротами біля кімнати №12 чиняться перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, а тому позов в частині знесення огорожі у вигляді вказаних воріт визнав таким, що підлягає задоволенню.

Спір вирішено судом на підставі ст.ст. 16, 376,386,391 ЦК України. ст.38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та з урахуванням роз"яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва)".

Колегія суддів вважає, що вказане рішення ґрунтується на законі і відповідає обставинам справи, які судом першої інстанції з»ясовані повно і всебічно.

В частині задоволення позовних вимог рішення не оскаржено і апеляційним судом не переглядається.

За роз»ясненнями, які містяться у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим само будівництва)», вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил ст.376 ЦК.

Відповідно до ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за 'її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов"язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб; істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з визначенням добровільного виконання припису. У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об»єкт підлягає: знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Таким чином, знесення самочинного будівництва, у тому числі зведеного без проекту, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова обєкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови. Разом з тим, власник на підставі статей 391, 376 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності в тому числі і знесення самочинного об»єкту нерухомості при доведеності факту порушення його прав таким будівництвом.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходила з того, що право позивача щодо спірної земельної ділянки є порушеним, а висновки апеляційного суду про недоведеність його порушення є передчасними та вказала в ухвалі від 02 вересня 2015 року на необхідність встановити чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об»єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 Цивільно-процесуального кодексу України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На виконання вказаних вимог закону під час нового апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що позивачем не спростовано твердження відповідача про те, що самочинне будівництво було здійснено його матір»ю, яка померла у 2002 році. При цьому на такі дії вона була змушена у зв»язку з тим, що після надання житла іншим мешканцям будинку, та їх виселення, кімната, яку займала ОСОБА_5 з сім»єю була відокремлена від місць загального користування: кухні, туалету та інших приміщень. Вказані обставини підтверджені в суді першої інстанції показаннями свідків.

Не спростовано позивачем також і те, що відповідач ОСОБА_2 в приміщенні, яке за ордером було надано його матері та йому , проживає, зареєстрований і іншого житла не має. В цьому ж приміщенні проживає і зареєстрований його син ОСОБА_6

Дані про видачу компетентним органом приписів про усунення порушень ОСОБА_5 або ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

В засідання апеляційного суду представник інспекції державного архітектурно-будівельного контролю не з» явився навіть після отримання двох листів апеляційного суду про необхідність заслухати його пояснення зі спірного питання: видачі припису та можливості (чи неможливості) перебудови.

На звернення ОСОБА_2 вказаним органом надана відповідь, зокрема, про відсутність в Інспекції інформації по зазначеному у його листі об»єкту.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляцйного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року до участі у справі залучено правонаступника ДП « Південна залізниця» - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця».

З огляду на наведене колегія доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів істотного порушення будівельних норм та правил, створення спірним самочинним будівництвом перешкод у здійсненні його діяльності, види якої визначені у Положенні про регіональну філію «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та порушень прав і інтересів, які б потребували іншого, ніж застосований рішенням суду першої інстанції, захисту, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню на підставі ч.1 ст.308 ЦПК України.

Колегія вважає, що такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-180 цс14 ( постанова від 19.11.2014 року) , яка полягає у наступному: Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1ч.1 ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Південна залізниця" ( нині Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця") відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С.Кругова

(підпис) ОСОБА_1