Справа № 347/1991/15
Провадження № 22-ц/779/797/2016
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів Кобаківська сільська рада про усунення перешкод в користуванні підхідною стежкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 16 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

13.10.2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися в суд з вищенаведеним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що з давніх-давен вони та їхні родичі користувалися підхідною стежкою до їхніх помешкань та земельних ділянок по АДРЕСА_1. Однак, на початку 2015 року житель с. Кобаки ОСОБА_2 самовільно, без відповідного дозволу сільської ради, без узгодження з іншими жителями села, які користуються підхідною стежкою, без дозволу санепідемстанції та екологічної служби району влаштував ставок на земельній ділянці площею 0,11 га, обгородив її по периметру парканом, чим перекрив їм доступ до підхідної стежки, яка знаходиться на даній земельній ділянці. Всі спроби вирішити спір в позасудовому порядку не дали бажаного результату, відповідач нехтує не тільки добросусідськими відносинами, а і нормами закону. З цих підстав позивачі просили позов задовольнити, визнати дії відповідача щодо встановлення огорожі на підхідній стежці загального користування не чинними та зобов'язати його знести огорожу по периметру земельної ділянки площею 0,11 га по АДРЕСА_1, розблокувавши доступ жителям с. Кобаки до користування підхідною стежкою загального користування.

Рішенням Косівського районного суду від 16 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано дії ОСОБА_2 щодо встановлення огорожі на підхідній стежці загального користування в АДРЕСА_1 не чинними та зобов'язано ОСОБА_2 знести огорожу по периметру земельної ділянки площею 0,11 га по АДРЕСА_1, розблокувавши доступ жителям с. Кобаки до користування підхідною стежкою загального користування. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичними обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що невірним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, є висновок суду першої інстанції про те, що встановивши огорожу на підхідній стежці, яка веде до земельних ділянок позивачів, він чинить останнім перешкоди в користуванні їх земельними ділянками. Згідно позовної заяви предметом спору є підхідна стежка, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,11 га в с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області. Дана земельна ділянка відноситься до земель запасу сільської ради та нікому з позивачів в користування не виділялася, що підтверджується довідкою Кобаківської сільської ради від 03.02.2016 року. Крім того, згідно даної довідки, позивачі мають під'їзні дороги до належних їм житлових будинків та земельних ділянок, а тому порушення прав позивачів в даному випадку є надуманими.

Також не підтверджені жодними доказами твердження позивачів про те, що підхідна стежка до їх земельних ділянок існувала з давніх-давен, так як у наданій самими позивачами викопіровці з детального плану с. Кобаки Косівського району відсутнє позначення цієї стежки. Фактично дана стежка була лише підходом до стихійного сміттєзвалища, яке тривалий час знаходилось на спірній земельній ділянці. Суд в даному випадку безпідставно зіслався на положення ст. 83 Земельного кодексу України та дійшов висновку про те, що дана стежка є вулицею, шляхом чи проїздом.

Апелянт зазначає і про те, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції визнав його дії щодо встановлення огорожі на підхідній стежці загального користування в АДРЕСА_1 не чинними, однак такий спосіб захисту порушеного права, як визнання дій не чинними, не передбачений жодною нормою чинного законодавства. Крім того, суд зобов'язав його знести огорожу по периметру земельної ділянки площею 0,11 га. Проте дана земельна ділянка не огороджена по периметру. На підтвердження наведеного він подавав суду фотографії земельної ділянки, з яких чітко видно, що земельна ділянка огороджена тільки з однієї сторони, а не по периметру, як зазначено в рішенні суду, і дана огорожа знаходиться між земельними ділянками позивача ОСОБА_6 та сусідки ОСОБА_10, яка не була залучена до справи. Факт відсутності огорожі по периметру земельної ділянки підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, однак суд оцінку його поясненням не дав. Крім того, вказаний факт підтверджується довідкою Кобаківської сільської ради від 25.02.2016 року. Таким чином, суд фактично зобов'язав його знести неіснуючу огорожу по периметру земельної ділянки та чужу огорожу.

Безпідставними, на думку апелянта, є твердження позивачів та суду про те, що він здійснив самозахват земельної ділянки, оскільки його з даного приводу не було притягнуто ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності. Факт захвату ним земельної ділянки позивачі намагаються довести суду лише власноручно написаними ними заявами в різні інстанції, що не може бути належним та допустимим доказом по справі. Крім того апелянт зауважує, що і сама сільська рада з відповідним позовом до нього з цього приводу не зверталася та не уповноважувала на це позивачів.

Також апелянт вказує, що суд безпідставно стягнув з нього на користь позивачів витрати на правову допомогу в розмірі 2 400 грн. Як вбачається з наданого суду розрахунку погодинної оплати за надання правової допомоги адвокатом Лазоришиним І.І. від 18.12.2015 року, адвокатом було надано правові послуги та затрачено дві години на вивчення матеріалів щодо земельного спору між сторонами, аналіз зібраних доказів, вимоги на отримання доказів та три години на підготовку та подачу позову. Однак, згідно наданого договору про надання правової допомоги такий укладений 02.12.2015 року, а згідно позовної заяви позов був підготовлений 08.10.2015 року. Тому відсутні докази, які б підтверджували те, що адвокатом було підготовлено та подано даний цивільний позов, а також вимоги на отримання доказів.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду, просив в задоволенні скарги відмовити.

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивачів Кобаківської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, надіслав суду письмову заяву, в якій доводи апеляційної скарги не визнав, просив розгляд справи проводити без його участі.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності нез'явившихся сторін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є жителями с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області та мають у власності земельні ділянки, що знаходяться на території даного села.

Спір між сторонами виник з приводу усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні позивачами стежкою, що веде до їх земельних ділянок.

За даними акту земельної комісії Кобаківської сільської ради від 26.03.2015 року (а.с. 7) та витягу з протоколу земельної комісії від 26.03.2015 року (а.с. 13) земельна комісія розглянула заяву жителів с. Кобаки щодо захоплення земельної ділянки на участку Осіки жителем села ОСОБА_2 та встановила наявність смітника на даній земельній ділянці та факт перекриття стежки, а також вирішила визнати дану ділянку землями запасу Кобаківської сільської ради, зобов'язати ОСОБА_2 знести паркан, заборонити перекриття стежки та привести земельну ділянку в належний стан, зобов'язати суміжних землекористувачів прибрати сміття.

Згідно витягу з протоколу земельної комісії від 11.06.2015 року (копія на а.с. 6) комісія встановила, що жодних дій щодо виконання припису земельної комісії від 26.03.2015 року ОСОБА_2 не виконано.

Рішенням Кобаківської сільської ради від 11.06.2015 року №10-32-2/2015 ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності площею 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на участку Осіки с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області, у зв'язку з тим, що ним не виконано припис рішення земельної комісії (а.с. 11).

Задовольняючи позов ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 самовільно, протиправно, без відповідного дозволу сільської ради, без узгодження з іншими жителями села влаштував ставок на земельній ділянці площею 0,11 га та обгородив його по периметру парканом, чим перекрив доступ до підхідної стежки, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів з висновком суду не погоджується, оскільки такий не відповідає встановленим обставинам справи та не узгоджується з нормами матеріального та процесуального права.

В силу дії ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З аналізу наведених статей слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом саме своїх порушених прав. Право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Іншими словами, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулася, їй не належать. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Таким чином реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Зі змісту наведеної статті випливає, що правомочності власника здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Порядок здійснення цих прав визначається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно ч. 5 ст. 16 якого від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка площею 0,11 га, яка знаходиться на участку Осіки с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області, відноситься до земель запасу Кобаківської сільської ради.

Згідно повідомлення Кобаківської сільської ради від 03.02.2016 року №24/02.2-11 (а.с. 110), позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 мають під'їзні дороги до належних їм житлових будинків та земельних ділянок.

За інформацією Кобаківської сільської ради від 03.02.2016 року №24/02.2-11, адресованою адвокату ОСОБА_3 (а.с. 110), жителі с. Кобаки Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інші жителі села до сільської ради із заявою про виділення їм прохідної стежки до лісу чи належних їм земельних ділянок через земельну ділянку площею 0,11 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 не зверталися так, як ця прохідна стежка там розташована дуже багато років на землях запасу сільської ради, а ОСОБА_2 самовільно встановив огорожу (металеву сітку), чим порушив земельне законодавство, здійснивши самозахоплення земельної ділянки, що належить до земель запасу Кобаківської сільської ради.

З огляду на викладене суд неправильно дійшов висновку, що наведені обставини є доказом порушення прав позивачів. У випадку самовільного захоплення земельної ділянки, яка входить до земель запасу сільської ради, правом на звернення в суд за захистом порушеного права наділена Кобаківська сільська рада, у віданні якої знаходяться землі загального користування села Кобаки Косівського району Івано-Франківської області.

Крім того, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов в частині зобов'язання відповідача знести огорожу по периметру земельної ділянки площею 0,11 га по АДРЕСА_1, розблокувавши доступ жителям с. Кобаки до користування підхідною стежкою загального користування, суд не врахував та не дав належної оцінки доводам відповідача про те, що дана земельна ділянка не огороджена по периметру, а огорожа знаходиться тільки зі сторони позивача ОСОБА_6, а не з його сторони і огорожу він не встановлював.

На підтвердження своїх доводів відповідач надавав суду фотографії земельної ділянки, з яких вбачається, що земельна ділянка огороджена з однієї сторони.

Даний факт підтверджується повідомленням Кобаківської сільської ради від 25.02.2016 року №38.02.2-11 (а.с. 125), відповідно до якого дана ділянка по периметру не є огороджена парканом, загорожа знаходиться тільки зі сторони ОСОБА_6, що не заперечив в судовому засіданні також позивач ОСОБА_4

Наведена інформація є суперечливою тій, що мається в повідомленні Кобаківської сільської ради від 04.09.2015 року №239, адресованому в.о. прокурора Косівського району раднику юстиції М.Медведчуку (а.с. 12), згідно якої ОСОБА_2 самовільно викопав ставок на вільних землях Кобаківської сільської ради та огородив парканом, перегородивши стежку, яка там проходить. Дана земельна ділянка не призначена для надання у власність чи користування, так як у цьому місці протікає потік.

Відповідач заперечив як встановлення огорожі, так і те, що він викопав ставок, посилаючись, що в тому місці протікає потік. Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні також підтвердив факт відсутності огорожі по периметру земельної ділянки.

Ні позивачі, ні третя особа Кобаківська сільська рада не надали суду доказів, що саме відповідач встановив огорожу і, що така знаходиться по периметру земельної ділянки площею 0,11 га.

Суд першої інстанції наведених розбіжностей не усунув і необґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача знести огорожу по периметру спірної земельної ділянки.

Оскільки оскаржуване рішення Косівського районного суду від 16 лютого 2016 року ухвалене при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу п. 1 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення, то воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. По суті встановленого судом в позові ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 16 лютого 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів Кобаківська сільська рада про усунення перешкод в користуванні підхідною стежкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Ясеновенко Л.В.