Справа № 344/4112/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1546/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Турів О.М.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Івано-Франківська міська рада, КП «Дирекція замовника», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач зареєстрований та проживає в кімнаті АДРЕСА_1. За даною адресою також зареєстрований і батько позивача ОСОБА_4. Посилаючись на те, що останній фактично не проживає за вказаною адресою останні 14-15 років, комунальні послуги не оплачує, особистих речей відповідача у кімнаті немає, просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1.

На вказане рішення третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Івано-Франківська міська рада, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що при ухваленні рішення судом не було взято до уваги ті обставини, що, по-перше, було складено тільки один акт обстеження від 11.03.2015 року, який не є достатнім доказом, що доводить факт не проживання відповідача протягом шести місяців у вказаному житловому приміщенні. Крім того, покази сусідів щодо тривалої відсутності відповідача у житловому приміщенні нічим не підтверджені, в судовому засіданні як свідки вони пояснень не давали. По-друге, відповідач перебуває в черзі на покращення житлових умов, а наявність в нього іншого житла не було підтверджено доказами у справі. Апелянт стверджує, що належних доказів, які б підтверджували факт непроживання відповідача у житловому приміщенні протягом останніх шести місяців, позивач не надав.

Апелянт просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній.

Відповідач пояснив, що дійсно не проживає у кімнаті АДРЕСА_1 протягом тривалого часу, приблизно більше п'яти років, оскільки одружився і проживає у дружини в с.Козина Тисменицького району. Проте проти задоволення позову заперечує.

Представник позивача ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи КП «Дирекція замовника» у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що у кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровано три особи - відповідач ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), його син - позивач ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та онука ОСОБА_6.

Відповідач був зареєстрований в 2007 році в кімнаті АДРЕСА_1 рахом із сімєю з трьох осіб, що підтверджується наявним у матеріалах справи ордером на житлове приміщення №000360 від 21.12.2007 року (а.с.72).

КП «Дирекція замовника» 11.03.2015 року на звернення позивача провела дослідження кімнати АДРЕСА_1 на предмет фактичного проживання осіб. В акті (а.с.9) зазначено, що зі слів ОСОБА_5 його батько, як основний квартиронаймач, не проживає вже близько 14 років, ключі від вхідних дверей у ОСОБА_4 відсутні і він проживає у с.Козина Тисменицького району Івано-Франківської області.

До матеріалів позовної заяви долучено заяву сусідки ОСОБА_7 від 02.03.2015 року, в якій підтверджено, що ОСОБА_4 фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Позивачем долучено квитанції, на підтвердження того, що саме ним сплачувались комунальні послуги та здійснювалось поточний ремонт кімнати АДРЕСА_1 (а.с.12-23). Те, що позивач проживає в даній кімнаті з часу його народження, не спростовано іншими доказами.

Відповідно до ст..72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частинами третьою і четвертою статті 71 цього Кодексу передбачено випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Місцевим судом не встановлено жодної обставини, передбаченої ст.71 даного кодексу, щодо збереження за відповідачем жилого приміщення, в разі його відсутності понад 6 місяців. Не встановлено цих обставин і апеляційним судом. Навпаки в засіданні апеляційної інстанції відповідач підтвердив, що не проживає у спірному житлі уже понад п'ять років, оскільки проживає у своєї теперішньої дружини в с.Козино Тисменицького району.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2).

Враховуючи викладене, на підставі належних та допустимих доказів, суд вірно встановив факт непроживання ОСОБА_4 по місцю реєстрації більше 6 місяців та відсутність обставин щодо збереження житла за відповідачем понад цей строк, що відповідно до ст.71 ЖК України є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаною кімнатою.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко