У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2016 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1. про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.06.2010 року в сумі 71420,10 грн.

Подана позивачем позовна заява ухвалою суду від 10.05.2016 року була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст.119 ЦПК України, а саме судом було зазначено, що в позовній заяві позивач викладаючи обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не зазначив докази, що підтверджують кожну, зазначену ним, обставину, що передбачено п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України.

27 травня 2016 року до суду від позивача надійшла заява, підписана представником позивача ОСОБА_2 з якої вбачається, що позивач на виконання ухвали Добропільського міськрайонного суду від 10.05.2016 року (про залишення заяви без руху) направив суду виписку по особовому рахунку відповідача, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти.

Але будь-яких документів, що посвідчують повноваження представника позивача ОСОБА_2, до вказаної заяви взагалі не додані, що унеможливлює суд встановити повноваження ОСОБА_2 на звернення до суду із вказаною заявою.

Окрім цього, в своїй заяві представник позивача ОСОБА_2 просить вирішити питання про відкриття провадження у вказаній справі, вважаючи, що подана позовна заява в повній мірі відповідає вимогам ЦПК і позивач звертаючись до суду не повинен надавати суду докази на підтвердження обставин, що зазначені в позовній заяві, так як на думку позивача докази, які у нього є, відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України, він повинен подати суду або під час попереднього судового засідання, або до початку розгляду справи по суті, якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться.

Розглянувши вказану заяву суд приходить до висновку про те, що ухвала суду від 10.05.2016 року про залишення без руху позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 залишилася не виконаною і зазначені в даній ухвалі суду недоліки позивачем не усунуті, виходячи з наступного.

В ухвалі суду від 10.05.2016 року, якою позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було залишено без руху, судом було зазначено про те, що позивачем не були дотримані вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України, які передбачають, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Тобто, в ухвалі суду зверталась увага позивача на те, що останній в своїй позовній заяві повинен був послатися на докази, які, на його думку, підтверджують обставини, що викладені ним в позові, а саме:

-посилаючись в позовній заяві на те, що позивачем відповідачу було видано кредит в

сумі 18000,00 грн., позивач в позові повинен був зазначити доказ, який містить відомості про цю обставину, тобто вказати документ, який би підтверджував вказаний розмір кредиту;

-посилаючись в позові на те, що кредитні кошти були видані шляхом зарахування на

платіжну картку, яку видав позивач відповідачу, позивач повинен був зазначити доказ, в якому містяться відомості, що підтверджують дану обставину (тобто зазначити доказ, який підтверджує факт видачі позивачу платіжної картки);

- посилаючись в позові на те, що кредит був виданий на термін, що відповідає строку дії платіжної картки, позивач повинен був зазначити доказ, який підтверджує строк дії платіжної карти

- посилаючись в позові на те, що кредитний ліміт змінювався, позивачу слід було в позові зазначити дату зміни кредитного ліміту, його розмір та зазначити доказ, який підтверджує вказані обставини.

Суд звертає увагу на те, що статтею 119 ЦПК, а саме частиною 2, передбачено, що позовна заява ПОВИННА містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також: ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що вимоги ч.2 ст.119 ЦПК України є обов»язковими в частині того, що в позовній заяві позивач обов»язково повинен зазначити докази, що підтверджують обставини, які зазначені позивачем у позовній заяві.

При цьому суд звертає увагу, що при поданні позову до суду позивач повинен в позовній заяві саме зазначати докази (тобто послатися на доказ, який ці обставини підтверджує), а не додавати (подавати. надавати) докази до позовної заяви.

Не зазначення доказів та неподання таких доказів - це дії, які є різними за характером, змістом та наслідками. Так, не зазначення доказів у позовній заяві є підставою для залишення заяви без руху, а неподання доказів на підтвердження позовних вимог є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2015 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК України, а залежно від предмета та підстави позову і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві.

Враховуючи наведене, а також зміст ухвали суду від 10.05.2016 року, в якій суд не вимагав від позивача надання доказів на підтвердження заявлених вимог, а пропонував лише зазначити їх в позовній заяві, суд вважає, що вищевказана ухвала суду про залишення без руху від 10.05.2016 року позивачем не виконана і тому, відповідно до ч.2 ст. 121 ЦПК України, її слід вважати неподаною і повернути позивачеві.

Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу позивача на те, що позивач на виконання ухвали Добропільського міськрайонного суду від 10.05.2016 року (про залишення заяви без руху) направив суду виписку по особовому рахунку відповідача, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти.

Але, вказані документи взагалі ніяким чином не засвідчені, тобто з їх змісту не вбачається, хто і коли їх видав і хто їх посвідчував. Також не має можливості встановити чи є це оригінали документів чи це є копії з них.

Відповідно до ст..64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

При цьому слід зазначити, що копія документа - це документ, що повністю відтворює інформацію справжнього документа і всі його зовнішні ознаки або частину. Копія документа може бути факсимільним або вільною. Факсимільна копія повністю відтворює зміст документа і всі його зовнішні ознаки (які містяться в оригіналі реквізити, включаючи підпис і печатка) або частину їх, особливості їх розташування. Факсимільна копія виготовляється на копіювальній техніці, з використанням фотографії, апаратів факсимільного зв'язку, принтерів.

Всі види копій не мають юридичної сили, якщо вони не отримали спеціального посвідчення.

Документ, отриманий з автоматизованої інформаційної системи, відповідно до закону набуває юридичну силу після його підписання посадовою особою в порядку, встановленому законодавством.

Щоб копії документів або витяги з них мали юридичну силу, потрібно правильно їх оформити та завірити.

Основними вимогами до копій документів є:

·достовірність - це відповідність змісту інформації та реквізитів копії оригіналу.

·юридична сила - це властивість копії надана чинним законодавством, яка є підставою для вирішення правових питань. Юридична сила копії дає можливість використовувати її для здійснення управлінських функцій або правового регулювання.

Документ, з якого засвідчується копія, повинен відповідати вимогам закону, тобто документ не повинен суперечити закону за змістом і за формою.

Вірність копій документа засвідчується підписом керівника або уповноваженої на те посадової особи та печаткою. На копії зазначається дата її видачі і робиться відмітка про те, що оригінал документа знаходиться в даному підприємстві, установі, організації. При засвідченні відповідності копії документа оригіналу нижче реквізиту «Підпис» проставляють завірений напис «вірно»; посада особи, що завірила копію; особистий підпис; розшифровку підпису (ініціали, прізвище); дату засвідчення. При засвідченні багато сторінкових документів всі аркуші копій повинні бути прошиті, пронумеровані і скріплені підписом і печаткою.

Завіреною копією документа є копія, на яку відповідно до встановленого порядку проставляють необхідні реквізити, що надають їй юридичної сили.

Одночасно суд розяснює позивачу, що у відповідності до ч.1 ст..7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги, лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст.119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Ухвалу суду негайно направити для відома позивачу і роз»яснити, що відповідно до ч.5 ст.121 ПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Здоровиця

02.06.2016