Ухвала

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С.,Колодійчука В.М.,
Умнової О.В.,Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача кредитну заборгованість, яка станом на 15 січня 2015 року становила 25 383 грн 77 коп., посилаючись на те, що 19 жовтня 2007 року між сторонами було укладено договір, за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3 тис. грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак відповідач умов кредитного договору не в виконує, у зв'язку з чим банк був вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2007 року згідно договору б/н ОСОБА_6 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку із порушенням умов зобов'язання за кредитним договором станом на 15 січня 2015 року утворилася заборгованість за договором у розмірі 29 395 грн 91 коп., а саме: тіло кредиту 3 тис. грн, заборгованість за процентами в розмірі 15 186 грн 47 коп., 9 524 грн 50 коп. заборгованість по комісії, 500 грн штраф (фіксована частина) та 1 184 грн 94 коп. штраф (процентна складова).

Разом з цим, судовим наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 вересня 2008 року із ОСОБА_6 стягнуто 4 012 грн 14 коп.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки звернувшись із заявою про видачу судового наказу ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути із боржника достроково повну суму кредиту за порушення зобов'язань і фактично поставив питання про припинення зобов'язання, а тому, задовольняючи заяву і стягуючи зазначену суму суд фактично припинив зобов'язання сторін за кредитним договором, у зв'язку з чим, звернувшись із позовом до суду банк фактично повторно просить стягнути із відповідача заборгованість за тілом кредиту, а також заборгованість за процентами враховуючи їх на вже фактично стягнуту суму.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції.

Однак, переглядаючи висновки суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на наступні обставини.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 03 вересня 2008 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області був виданий судовий наказ про стягнення із ОСОБА_6 на користь банку заборгованості в розмірі 4 012 грн 14 коп., який набрав чинності 22 вересня 2008 року і не скасований у судовому порядку. При цьому кредитний договір розірваний не був і продовжував діяти.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Набрання законної сили рішенням суду про стягнення грошового боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання, а боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час до виконання рішення суду про стягнення грошового боргу.

У зв'язку з викладеним висновок суду про відсутність правових підстав для покладення відповідальності на відповідача за невиконання боргового зобов'язання після набрання чинності судовим наказом є таким, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції при перегляді справи, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись статтями 333, 335, 338, 342, 343-345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська