У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 70478 гривень.

Зазначав, що 06 грудня 2014 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 у власність грошові кошти в розмірі 2500 дол. США. За умовами договору ОСОБА_5 зобов'язався повернути ОСОБА_4 грошові кошти в строк до 01 березня 2015 року, на підтвердження чого ОСОБА_5 було власноручно написано розписку від 06 грудня 2014 року.

Проте, у встановлений термін відповідач не виконав умови договору позики та не віддав кошти, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики в розмірі 2500 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на день складання позовної заяви становить 55175 грн., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 414 грн. та 14898 грн. інфляційних за період з 01 березня 2015 року по 01 червня 2015 року.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 06 грудня 2014 року в розмірі 69341 грн. 44 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про повернення судового збору.

У поданій касаційній скарзі скаржник ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року та залишити в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що за своєю суттю оригінал зазначеної розписки про обов'язок ОСОБА_5 віддати ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 2500 дол. США є документом, який було видано боржником кредитору за договором позики, на підтвердження як його укладення в письмовій формі, так і умов договору, а також на підтвердження отримання грошових коштів.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції посилався на те, що згідно наданої ОСОБА_4 розписки не вбачається, що ОСОБА_6 отримав в борг кошти в сумі 2500 дол. США та зобов'язується їх повернути. Факт передання в борг коштів ОСОБА_4 належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 грудня 2014 року ОСОБА_5 було складено розписку, відповідно до змісту якої він повинен ОСОБА_4 віддати до березня 2015 року 2500 дол. США (сорок тисяч гривень) за продажу ОСОБА_4 його частини будинку. Розписка написаною ОСОБА_5 власноруч при здоровому розумі та без примусу.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду апеляційної інстанції з приводу того, що розписка від 06 грудня 2014 року, за якою ОСОБА_5 повинен ОСОБА_4 віддати до березня 2015 року 2500 дол. США за продажу ОСОБА_4 його частини будинку, не містить умови про отримання позичальником в борг грошей із зазначенням дати отримання таких коштів, а тому не може бути доказом укладеного письмового договору позики.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі, надав їм належну правову оцінку, правомірно застосував норму права, яка застосовується до даних правовідносин, обґрунтовано та законно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга висновків суду апеляційної інстанції не спростовує.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.І.Амелін

В.П. Гончар