АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/692/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариство «ОСОБА_1 Аваль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектрокомплект», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектрокомплект» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ПАТ «РайфайзенБанкАваль», звертаючись до суду з вказаним позовом до відповідачів, вказувало, що відповідно до укладеного договору № 010/08-11/8651 від 26.08.2006 року ТОВ «Укрелектрокомплект» отримав кредит в розмірі 2500000 грн. на умовах сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.08.2016 року. В забезпечення виконання цих зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 29.08.2006 року укладено договір поруки, за яким останній несе солідарну відповідальність за виконання усіх боргових зобовязань ТОВ «Укрелектрокомплект» за вищевказаним договором. Через невиконання боржником своїх зобовязань перед банком банк звернувся в суд з позовом про дострокове погашення кредиту. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.11.2014 року стягнуто з боржників солідарно заборгованість станом на 14.05.2014 року 803953,21 грн. заборгованості по тілу кредиту, 94408,02 грн. заборгованості по процентах, 15900,63 грн. пені. Вказана сума була сплачена відповідачами в період з лютого по вересень 2015 року.

Банком за умовами кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом до повного погашення тіла кредиту.

Також відповідно до п.4.1.1 договору за період з 01.05.2014 по 14.09.2015 року, нараховано 72740,30 грн. пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та 93500,60 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків.

Крім того, за порушення умов п.2.3.13 Договору банком, відповідно до п.4.1.4 нараховані штрафи за період з 01.04.2014 року у сумі 21000 гривень, а також за порушення умов п.2.3.18 Договору, відповідно до п.4.1.5 - неустойка у сумі 5000 гривень.

Тому банк просив стягнути на його користь з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №010/08-11/8651 від 29.08.2006 року у сумі 322190,16 грн., яка складається з 127949,70 грн. заборгованості за процентами; 72740,30 грн. пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту; 93500,60 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом; 21000 грн. штрафу за порушення п.2.3.13 умов Договору та 5000 грн. штрафу відповідно до п.2.3.18 умов Договору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.02.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ «Укрелектрокомплект», ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/08-11/8651 від 29.08.2016 року станом на 14.09.2015 року за відсотками - 127949,70 грн.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту 47183,08 грн.; пеню за несвоєчасне погашення відсотків 79170,79 грн., штраф відповідно до п.2.3.13 Договору 10000 грн., а всього - 264303,57 грн.

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Укрелектрокомплект» не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.11.2014 р. про дострокове стягнення боргу за кредитним договором виконано в повному обсязі. Не враховано, що стягнувши достроково всю суму кредиту, банк розірвав договір відповідно до п.1.9. кредитного договору, а тому нарахування процентів, штрафних санкцій за користування кредитом є безпідставним. Відповідно з цього моменту припиняються кредитні зобовязання за кредитним договором, а залишаються виключно боргові зобовязання по сплаті боргу, визначеного судовим рішенням, тобто банк має право виключно на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних. Суд помилково не застосував ч.3 ст. 551 ЦК за наявності підстав для зменшення неустойки скрутного фінансового стану боржника, ступінь виконання зобовязання боржником.

В засіданні апеляційного суду сторона відповідачів не зявилася, письмовими заявами відповідачі просили розглянути справу за їх відсутності та задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.11.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17.02.2015 року, задоволено позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», стягнуто солідарно з ТОВ «Укрелектрокомплект» та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 010/08-11/8651 від 29.08.2006 року станом на 14.05.2014 року 803953,21 грн. заборгованості по тілу кредиту, 94408,02 грн. заборгованості по процентах, 15900,63 грн. пені.

Вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 09 серпня 2006 року акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_1 Аваль», та ТОВ «Укрелектрокомплект» було укладено кредитний договір №010/08-11/8651, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 2 500 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних та строком повернення до 28.08.2016 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 29.08.2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях боржника - ТОВ «Укрелектрокомплект», що виникають з умов кредитного договору.

27.06.2013 року між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ТОВ «Укрлелектрокомплект» було укладено додаткову угоду №010/08-11/8651/1 до кредитного договору №010/08-11/8651.

Згідно пункту 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені Договором строки, Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення;

за невиконання або неналежне виконання Позичальником обовязків, передбачених пунктом 2.3.13 цього Договору, Позичальник на вимогу Кредитора, сплачує неустойку у розмірі 1000 грн. за кожен наступний місяць порушення.

За невиконання або неналежне виконання позичальником обовязків, передбачених пунктом 2.3.18 цього Договору (надати діючий договір оренди земельної ділянки під заставним майном в строк до 31.10.2013 року), Позичальник, на вимогу кредитора, сплачує неустойку у розмірі 5000 гривень (п.4.1.5).

Встановлено, що повне погашення тіла кредиту відбулося 24.03.2015 року, відтак проценти за його користування фактично розрахована банком станом на вказану дату - з 16.05.2014 року по 23.03.2015 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідачів підлягають стягненню проценти за час користування кредитом до моменту повного повернення тіла кредиту, а також штрафні санкції, передбачені договором, в межах позовної давності, за порушення умов договору.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що стягнувши достроково всю суму кредиту, банк розірвав договір відповідно до п.1.9. кредитного договору, а тому нема підстав нараховувати проценти за кредитом та штрафні санкції.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлене параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).

Відповідно до положень ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з пунктом 7.3. кредитного договору він діє до виконання сторонами взятих на себе зобовязань по цьому договору в повному обсязі.

Вимога щодо розірвання цього кредитного договору не заявлялася банком, і, відповідно, не вирішувалася рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.11.2014 року.

Матеріали справи не містять також даних про те, що банк скористався своїм правом в односторонньому порядку розірвати цей договір шляхом направлення позичальнику відповідного листа відповідно до п.1.9.3 кредитного договору.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм права, умов кредитного договору, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення неустойки також не спростовують висновків суду.

Так, згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пеня не перевищує розмір збитків (заборгованість за основним зобовязанням - по процентах за користування кредитом), що складають 127949,70 грн.

В свою чергу згідно з ст. 303 ЦПК суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі наданих сторонами доказів, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Долучені до апеляційної скарги докази складного фінансового становища позивача не були предметом дослідження суду першої інстанції, апелянт не повідомив причини, що зумовили їх неподання до Хмельницького міськрайонного суду.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (пункт 2), оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог ст. ст. 15-16, ч. 2 ст. ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предмет і підстава позову стосується належного виконання зобов'язань за кредитним договором, правовий захист якого регулюється положеннями ЦК України, а договори поруки мають додатковий (акцесорний) характер і укладаються саме для забезпечення виконання кредитного зобов'язання, і поручитель як і позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 554 ЦК України).

При цьому кредитор вимагав виконання зобов'язання за кредитним договором в солідарному порядку як боржником, так і поручителями, а не ставив питання про його виконання окремо або боржником, або його поручителем.

Отже, колегія суддів вважає, що з метою дотримання принципу солідарного стягнення заявлені вимоги до обох відповідачів підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок цілком узгоджується із аналогічними правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 07 листопада 2012 року у справі № 6-129цс12, від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-102цс12, від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12, а також у постановах від 24 червня 2015 року у справі № 6-255цс15 і від 30 вересня 2015 року в справі № 6-1348цс15.

За таких обставин рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрелектрокомплект» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/692/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19, 27