Справа № 562/566/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"22" червня 2016 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Парфенюк Т.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

її представника адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

її представника адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и в:

У поданій до суду заяві, уточненій під час судового розгляду, ОСОБА_1 просить усунути перешкоди у користуванні її нерухомим майном сараєм, що значиться під літерою «б», зобовязавши відповідача звільнити від забору земельну ділянку розміром 3х1метр, яка прилягає до вказаного сараю, надавши їй можливість обслуговувати це нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. Також нею приватизовано присадибну ділянку за вказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак вона не може належним чином користуватися своєю власністю, оскільки відповідач заволоділа частиною її земельною ділянкою впритул до належного їй на праві власності сараю, відгородившись парканом, внаслідок чого не має доступу упродов трьох метрів довжини сараю.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних мотивів.

Відповідач та її представник позов не визнали, пояснюючи тим, що доказів належності позивачу такої споруди як сарай не представлено, а частину земельної ділянки сусіднього користувача квартири АДРЕСА_1, відповідача по справі, не захоплювала, оскільки межа фактичного користування земельною ділянкою між сторонами встановлена ще до оформлення ними державних актів.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, зясувавши обставини та оцінивши подані сторонами докази у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 травня 2005 року та зазначені в технічному паспорті на вказану квартиру від 02 березня 2005 року.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України)

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації ч.2 ст.331 ЦК України.

Доказів набуття позивачем права власності на таку господарську споруду як сарай, що позначений літерою «б», суду не представлено, а наведений позивачем на підтвердження цих обставин новий технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, виготовлений 26 травня 2016 року під час судового розгляду справи, не є правовстановлюючим документом та не підтверджує законність його будівництва з додержанням будівельних норм та правил.

Разом з тим, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №544830 від 29 червня 2010 року власником земельної ділянки площею 0,2151га по вул.Шосова 250 у с.Здовбиця Здолбунівського району Рівненської області на підставі рішення сесії Здовбицької сільської ради від 17 березня 2010 року №602 є ОСОБА_5, з яким позивач згідно паспортних даних з жовтня 1988 року перебуває у шлюбі.

З експлікації земельних угідь, що надаються у власність землекористувачам ОСОБА_1 та ОСОБА_5, вбачається що їх земельна ділянка площею 0,2151га по межі від «Г до А» межує із землями ОСОБА_3, погодження якої при виготовленні технічної документації та оформленні державних актів сторонами у судовому засіданні не заперечується.

Указані обставини погодження меж розподілу земельних ділянок між сторонами при оформленні технічної документації для їх приватизації підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який показав, що технічна документація відповідача ОСОБА_3 виготовлялася після ОСОБА_5 на підставі уже погодженої між ними межі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що при проведенні обмірів земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 інженером-землевпорядником установлено, що остання фактично користується земельною діляною площею 0,0134 га у межах державного акту на на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 (користувача ОСОБА_1О.), частину якої остання вимагає звільнити для надання їй можливості обслуговувати свій сарай.

Проте, відповідач з правильністю визначення межі розподілу земельних ділянок, зазначеної в експлікації земельних угідь по межі від «Г до А», відповідно до фактичного ними користування на час оформлення технічної документації та їх приватизації категорично не погоджується, що свідчить про наявність між сторонами спору з приводу володіння та користування земельними ділянками, що перебувають у їх власності.

За таких обставин спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, визначені ст.15 ЦК України, позивач через недоведеність свого права власності на господарську споруду (сарай), з приводу якого звернулася з вимогою про усунення перешкод у його користуванні, при наявності земельного спору та підтвердженні свого права на земельну ділянку обрала невірний.

А відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Здолбунівський районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом 10 /десяти/ днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення судового рішення у той же строк із дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлено 24 червня 2016 року.

Суддя: