Справа № 510/1391/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2016 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні у її відсутності.

Позивачі на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копія свідоцтва на забудову в сільських населених пунктах; копія рішення суду від 21.12.1983 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 49 по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району; копія витягу з домової книги домоволодіння .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ№720139 від 03.12.2008 р. належить житловий будинок із надвірними спорудами № 49 по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області.

У 2005 р. між позивачами та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного відповідачці житлового будинку № 49 по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області. Відповідачка, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачам вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування фактично належний їй обьект нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. Фактично позивач вступив у володіння та користування зазначеним майном. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, сторони не змогли оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена, однак сторони домовились зробити це згодом.

Таким чином, з 2005р. по теперішній час, позивачі фактично, відкрито володіють житловим будинком № 49 по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, стежать за його технічним станом, сплачують комунальні послуги тощо.

З 2005 р. відповідач, інші правонаступники, жодного разу не витребували у позивачів вказане майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висували, на нього не претендують.

Таким чином, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так відповідач передав позивачам житловий будинок у натурі, а позивачі прийняли його та передали відповідачу обумовлену договором грошову компенсацію. Фактично позивачі вступили у володіння та користування зазначеним майном. Через деякий час позивачі звернулися до відповідача, з метою посвідчення договору у нотаріальному порядку, але відповідачка кожен раз відмовляла, мотивуючи тим, що мешкає в іншій місцевості. На сьогоднішній день, позивачі продовжують користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовістно та безперервно володіють та відкрито користуються житловим будинком, утримують його, у 2008 році оформив технічну документацію на будинок тощо. Таким чином, придбане позивачами нерухоме майно, була відчужена особою, яка не мала на це права.

У звязку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1, ОСОБА_2 вважають, що мають всі підстави для визнання за ними права власності на житловий будинок № 49 по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, оскільки вони правомірно, добросовістно, відкрито та безперервно володіють чужим нерухомим майном протягом 11 років, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за ними.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторони у справі позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є добросовісними набувачами, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж житловий будинок із надвірними спорудами № 49 по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, вони не знали і не могли знати про те, що інша сторона договору, відповідач ОСОБА_3 не мала права на відчуження цієї нерухомості до належного оформлення свого права власності. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачами права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісними набувачами, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, судом встановлено, що між позивачами та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж належного ОСОБА_3 житлового будинку із надвірними спорудами № 49 по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, після чого позивачі передали відповідачці обумовлену суму, а відповідач передав фактично нерухоме майно та належні документи. Таким чином, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, відповідач фактично передав у власність позивачам обумовлене їх домовленістю нерухоме майно, а позивачі прийняли її та передали відповідачці обумовлену суму відкупу нерухомого майна. Фактично, позивачі вступили в управління та володіння вищевказаним житловим будинком. На момент здійснення правочину про купівлю-продаж нерухомості, сторони не змогли оформити правочин у письмомвому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена та житловий будинок не був зареєстрований за відповідачкою належним чином.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупці передали продавцю обумовлену суму, а продавець передав покупцям нерухомість в натурі. Позивачі фактично вступили в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка запропонувала відповідачу привести укладений договір у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від неї обставин, зробити це не вдалося. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду за для захисту своїх порушених прав.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо будівлі магазину (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивачів, як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 49, розташований по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, за позивачами, як добросовісними набувачами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 49, розташований по вул. Хуторна в с. Долинське Ренійського району Одеської області, який складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 96, 90 кв. м., житловою площею 67, 40 кв. м., допоміжною площею 29, 50 кв. м., літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, огорожі № 1-4, споруди № 5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник