АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2580/16 Справа № 185/3447/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_6 отримав від позивача грошові кошти у сумі 50450 грн. з умовою їх повернення до 20 листопада 2014 року. З метою забезпечення виконання вищевказаних договорів позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було укладено договір поруки від 30 жовтня 2013 року, згідно якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_5 свого обов'язку за договором позики в повному обсязі та за порушення зазначеного зобов'язання. Оскільки відповідачі ухиляються від повернення грошових коштів просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики в сумі 43478 грн. 80 коп., плату за користування позикою в розмірі 8337 грн. 33 коп. та судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2015 року позов задоволено та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 30 жовтня 2013 року в розмірі 43478 грн. 80 коп., плату за користування позикою в розмірі 8337 грн. 33 коп. та судові витрати сумі 518 грн. 16 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня 2014 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_5 договір позики, згідно умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 50450 грн. з умовою їх повернення до 20 листопада 2014 року, а також пунктом 4.2 договору було затверджений графік повернення позики, в якому повернення грошових коштів визначено періодичними платежами, а відповідно до п. 4.4 договору позики зазначено, що в разі неповернення грошей у строки, які вказані у п. 4.2 позичальник сплачує суму за користування грошима, яка складає 1% в день від суми заборгованості (кожного нездійсненого по договору платежу), починаючи з дня, коли повинен був сплачений цей платіж згідно графіка п. 4.2 і нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем (а.с.7).

На підтвердження отримання вказаних грошових коштів ОСОБА_6 була складена розписка від 30 жовтня 2013 року (а.с.9).

З метою забезпечення виконання вказаного договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, 30 жовтня 2013 року було укладено договір поруки, згідно якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_7 свого обов'язку за договором позики в повному обсязі, що і боржник (а.с.8).

Як вбачається з листа від 31 серпня 2014 року за вих №2483-04/04-29, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, що відповідно до Єдиного Державного реєстру актів цивільного громадян ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 уклав 14 червня 2014 року шлюб і змінив прізвище на «Кравченко» (а.с.30).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зобовязання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб., а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із п.4.1 договору поруки у разі порушення Боржником зобовязання, забезпеченого порукою, Боржник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.

Проте відповідачі свої зобовязання за вказаним договором позики та договору поруки не виконали, останній платіж було вчинено лише у липні 2014 року, що призвело до виникнення заборгованості, яка складає 43478 грн. 80 коп., у звязку з чим нарахована плата за користування кередитом в сумі 8337 грн., а тому судом першої інстанції обгрунтовано ухвалено рішення про стягнення заборгованості за цим договором позики з відповідачів в солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позивач не має права вимагати повернення грошей, оскільки він не є підприємцем та на нього не розповсюджуються вимоги Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки між сторонами виникли договірні відносини щодо повернення позики, а тому вимоги вказаного закону в цій ситуації не розповсюжуються.

Крім того доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідач ОСОБА_4 ввів його в оману, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки доказів цим обставинам суду надано не було та матеріали справи не містять таких доказів, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також цим обставинам суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, дав належну оцінку

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні відповідачем норм матеріального права, а також ці доводи не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: