22-ц/775/465/2016(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Міхєєва І.М.
Категорія 27 Доповідач Ткаченко Т.Б.
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2016 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.

суддів - Песоцької Л.І., Баркова В.М.

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2016 року,

В с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, в якому посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, яке виникло з договору позики від 12 серпня 2010 року, просив стягнути з останнього на його користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних з часу звернення до суду за попереднім позовом до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто з 12 серпня 2014 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 162 771 грн., а також судовий збір в сумі 1627 грн. 71 коп.

В обґрунтування позову посилався на те, що 12 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у нього у борг грошові кошти в сумі 5 000 доларів США зі строком повернення до 12 серпня 2013 року. Однак взяті на себе зобов'язання у визначений в договорі строк не виконав. За його позовом заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_3 на його користь борг за вказаним договором позики в сумі 87038 грн. та витрати по оплаті судового збору 243,60 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від суми боргу відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням і посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зокрема, вказує, що оскільки судове рішення суду про стягнення з боржника коштів фактично не виконане, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать відомості про вручення йому повітки про виклик до суду рекомендованим листом із повідомленням про вручення (а.с.77), та позивача, який повідомлений через його представників (а.с.63,64). Від позивача клопотання про відкладення розгляду справи не надійшло.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, які підтримали апеляційну скаргу позивача, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні данні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької областівід 08 грудня 2014 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 12 серпня 2010 року в сумі 87 038 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Згідно рішення суду, сума боргу в розмірі 87 038 грн. визначена судом з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Відповідно до подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, ОСОБА_6, станом на 14 травня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 12 серпня 2010 року в сумі 87 038 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. не виконане.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах за № 6-3019 цс15 від 13 січня 2016 року, № 6/2491цс15 від 02 березня 2016 року, виходив з того, що судовим рішенням вже було встановлено розмір боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, та стягнуто борг на користь позивача з відповідача. Встановлений судовим рішенням у цій справі розмір шкоди, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, має преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися повністю, оскільки він не відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини з договору позики від 12 серпня 2010 року. Отже, як правильно зауважив суд першої інстанції, між сторонами склалися договірні правовідносини.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 12 серпня 2010 року в сумі 87 038 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Як встановлено зазначеним судовим рішенням між сторонами було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти. На підтвердження укладення договору позики позичальник - відповідач ОСОБА_3 надав позикодавцеві - позивачеві ОСОБА_2 розписку, відповідно до якої 12 серпня 2010 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в борг грошову суму в розмірі 5 000 дол. США, які зобов'язався повернути в строк до 12 серпня 2013 року.

За розрахунком позивача ОСОБА_2 сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 87 038 грн., в тому числі 2 535 грн. - 3% річних від простроченої суми та 84 503 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, до стягнення якої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 дійшов суд (а.с. 5-6).

З оглянутої апеляційним судом цивільної справи № 265/5824/14ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми богу та стягнення моральної шкоди, в якій міститься позовна заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог з наведеним розрахунком заборгованості за договором позики в загальній сумі 87 038 грн., які були повністю задоволені рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 08 грудня 2014 року, вбачається, що сума боргу визначена в розмірі 60 000 грн., проценти за користування коштами за період з 12 серпня 2010 року по 12 серпня 2014 року виходячи з подвійної ставки НБУ 3 589 грн. 06 коп., сума боргу з урахуванням індексу інфляції 84 503 грн., три проценти річних 2 535 грн. (а.с. 71- 74).

З подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції щодо вирішення питання про порушення відносно ОСОБА_3 кримінальної справи за ознаками ст.382 КК України вбачається, що на виконанні у даному відділі знаходиться виконавчий лист № 2/265/2406/14 від 15 січня 2015 року, виданий Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в сумі 87038,00 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього 87 281,60 грн. згідно заяви стягувача. Станом на 14 травня 2015 року рішення суду не виконано ( а.с.7-8).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048 ЦК України, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не звернув уваги на те, що борг ОСОБА_3 за договором позики був розрахований позивачем при зверненні з попереднім позовом і стягнутий судом станом на 12 серпня 2014 року, а у даному позові про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних розрахунковим періодом є 12 серпня 2014 року по 31 грудня 2015 року (а.с. 3,4). А від так дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по договору позики, у зв'язку з чим він має намір стягнути з останнього розмір інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, положеннями якої позивач обґрунтувала свої вимоги при зверненні з даним позовом, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Враховуючи ті обставини, що сума боргу була визначена вищезазначеним судовим рішенням в розмірі 60 000 грн., сума інфляційних втрат за період з 12 серпня 2014 року по 31 грудня 2015 року складає 35 857 грн. 05 коп., яка обчислюється із застосуванням величини індексів інфляції в 2014 році: в серпні - 100,8%, в вересні - 102,9%, в жовтні - 102,4%, в листопаді - 101,9%, в грудні - 103,0%; в 2015 році: в січні - 103,1%, в лютому - 105,3%, в березні - 110,8%, в квітні - 114,0%, в травні - 102,2%, в червні - 100,4%, в липні - 99,0% , в серпні - 99,2%, в вересні - 102,3%, в жовтні - 98,7%, в листопаді - 102,0%, в грудні - 100,7%. Індекс інфляції - 1,598 (1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,004 х 0, 990 х0, 992 х 1,023 х 0, 987 х 1,020 х 1,007=1,598); Сума інфляційних втрат - 35 857 грн.05 коп. ( 60 000 грн. х 1,598).

За період з 12 серпня 2014 року по 31 грудня 2015 року строк невиконання ОСОБА_3 зобов'язання по договору позики становить 506 днів. Таким чином, три проценти річних становить 2500 грн. 27 коп. (60 000 грн. х 3% : 365 х 506).

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1627 грн. 72 коп. (а.с.1), при зверненні з апеляційною скаргою - 1790 грн. 50 коп.(а.с.36, 51).

Оскільки позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, на його користь, пропорційно до розміру задоволених вимог, з ОСОБА_3 у відшкодування витрат по сплаті судового збору підлягає стягненню 805 грн. 33 коп.

Враховуючи, що неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, судове рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК Україні,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочку виконання грошового зобов'язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_2 за прострочення виконання грошового зобов'язання суму інфляційних втрат 35857 (тридцять п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят сім) гривень 05 копійок, три проценти річних 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень 27 копійок, а всього стягнути 38357 (тридцять вісім тисяч триста п'ятдесят сім) гривень 32 копійки та у відшкодування судового збору 805 (вісімсот п'ять ) гривень 33 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.І.Песоцька

В.М.Барков