У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки в натурі на місцевості, про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), про визнання нечинними та скасування рішення Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_5 про відновлення межі земельної ділянки в натурі на місцевості, про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), про визнання нечинними та скасування рішення Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області.

Позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 жовтня 1998 року. 27 травня 2003 року Чернелицька сільська рада прийняла рішення № 40 про передачу позивачу у власність земельної ділянки, площею 0,16 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Він виготовив технічні документи, що посвідчують право власності на землю. Однак, дані документи не посвідчені селищною радою.

20 грудня 2011 року Чернелицька сільська рада прийняла рішення, яким вирішила вилучити із земель запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,03 га по АДРЕСА_1 і надати її ОСОБА_5 - для ведення особистого селянського господарства. Зазначав, що вказаним рішенням у нього фактично було вилучено з користування земельну ділянку площею 0,03 га.

21 березня 2012 року постійно діюча земельна комісія, встановивши межові знаки на земельній ділянці ОСОБА_5, фактично вилучила у нього частину земельної ділянки площею 0,03 га. Тобто, селищна рада не приймала рішення про вилучення у нього частини земельної ділянки та переведення її до земель запасу селищної ради.

21 березня 2012 року Чернелицька селищна рада прийняла рішення про скасування рішення селищної ради від 27 травня 2003 року, яким йому було передано у власність земельні ділянки.

Позивач вважав, що Чернелицька селищна рада прийняла незаконні рішення, зокрема: від 20 грудня 2011 року № 62-7/2011, оскільки на момент прийняття рішення земельна ділянка площею 0,03 га перебувала в його користуванні, і не перебувала у землях запасу селищної ради, та рішення від 21 березня 2012 року № 105-9/2012, яким скасовано рішення № 40 від 27 травня 2003 року, оскільки у нього виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією його права на приватизацію за рішенням від 27 травня 2003 року.

Також згідно з листом Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 15 листопада 2013 року № 8-5-35-537, починаючи з 1986 року контури (межі) та площа земельної ділянки, яка в 2003 році була передана йому у власність на теперішній час не змінилась, тому межі земельної ділянки, яка складається з 0,15 га - для обслуговування будинку та господарських споруд та 0,04 га - для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1, підлягають відновленню відповідно до картографічних матеріалів.

Крім того, позивач вказував, що 31 жовтня 2014 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1316 га, до складу якої ввійшло 0,03 га частини його земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яку селищна рада незаконно у нього вилучила, тому дане свідоцтво є незаконним і підлягає скасуванню.

Позивач вважав строк на оскарження вказаних рішень пропущений з поважних причин, оскільки про прийняття Чернелицькою селищною радою оскаржуваних рішень йому стало відомо у квітні 2015 року під час розгляду Городенківським районним судом адміністративної справи за позовом ОСОБА_7 до Чернелицької селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення Чернелицької селищної ради від 07 серпня 2014 року № 262-21-2014.

Враховуючи вказане, позивач просив поновити йому строк на оскарження рішень Чернелицької селищної ради; визнати незаконним та скасувати рішення від 20 грудня 2011 року № 62-7/2011; скасувати рішення Чернелицької селищної ради від 21 березня 2012 року № 105-9/2012 про скасування рішення від 27 травня 2003 року про надання ОСОБА_4 безоплатно у власність земельних ділянок; відновити межі земельної ділянки, яка складається з 0,15 га - для обслуговування будинку та господарських споруд та 0,04 га - для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати свідоцтво ОСОБА_5 про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку - для ведення особистого селянського господарства площею 0,1316 га.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 16 жовтня 1998 року позивач придбав житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу. Відомостей про земельну ділянку вказаний договір не містить.

Згідно з рішенням виконкому Чернелицької селищної ради від 27 травня 2003 року позивачу передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1. У п. 3 даного рішення зазначено, що слід виготовити державний акт на право приватної власності на землю. Державний акт на землю позивачем оформлений не був.

Рішенням Чернелицької селищної ради від 20 грудня 2011 року № 62-7/2011 вилучено із земель запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,033 га і надано її ОСОБА_5 - для ведення особистого селянського господарства.

Рішення виконкому Чернелицької селищної ради від 27 травня 2003 року № 40 «Про передачу землі у приватну власність» скасовано рішенням Чернелицької селищної ряди від 21 березня 2012 року № 105-9/2012. Рекомендовано ОСОБА_5 звернутись до сесії селищної ради для отримання дозволу на виготовлення технічної документації і землеустрою щодо оформлення безоплатно у власність земельних ділянок.

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 31 жовтня 2014 року № 28856437 на нерухоме майно - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1316 га, вказана земельна ділянка належить ОСОБА_5

Судами також встановлено, що позивачу було відомо про рішення Чернелицької селищної ради від 20 грудня 2011 року № 62-7/2011 та від 21 березня 2012 року № 105-9/2012 ще у травні 2012 року, про що зазначено в рішенні Городенківського районного суду у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з момент державної реєстрації цих прав.

За нормами ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування і розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 не надано доказів вилучення саме у нього спірної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка, якою він користується, не визначена межовими знаками і за площею більша на 0,03 га ніж на картографічних матеріалах, також у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. ОСОБА_4 не довів факту порушення його права власності на спірну земельну ділянку, оскільки він не реалізував рішення від 27 травня 2003 року № 40 «Про передачу землі у приватну власність», не оформив державний акт на право власності на земельну ділянку.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана