У Х В А Л А

іменем україни

20 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гвоздика П.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 02 серпня 2005 року ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 26 880 доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору сторони 03 серпня 2005 року уклали договір іпотеки, предметом якого є належна іпотекодавцю на праві власності квартира АДРЕСА_1. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник, незважаючи на вимоги, не погасив.

Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 59 341,41 доларів США, що еквівалентно 474 138 грн. 11 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені іпотекодавця.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2012 року у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, до участі у справі правонаступником відповідача залучена його мати - ОСОБА_3

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 серпня 2005 року у розмірі 59 341,44 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 04 квітня 2013 року еквівалентно 474 138 грн. 11 коп., звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням документів та проведенням дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Розподілено судові витрати.

Справа в апеляційному порядку розглядалася неодноразово. Останнім рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року рішення районного суду змінено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 червня 2005 року, укладеним з ОСОБА_4, в розмірі 44 427,36 доларів США, визначеної на дату смерті позичальника - ІНФОРМАЦІЯ_1, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, спадкоємцем якого є ОСОБА_3 Звернення стягнення на предмет іпотеки проведено із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну продажу предмету іпотеки 265 732 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник ОСОБА_4, незважаючи на вимоги, не погасив, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, який після його смерті успадкувала мати - ОСОБА_3

Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд виходив із того, що суд не врахував рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2006 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитом та допустив подвійне стягнення. В іншій частині рішення апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 02 серпня 2005 року ОСОБА_4 уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у розмірі 26 880 доларів США.

На забезпечення виконання умов кредитного договору сторони 03 серпня 2005 року уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його мати - ОСОБА_3, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину, проте свідоцтва про право на спадщину не отримала.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник за життя та його спадкоємець не погасили.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2006 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 839,39 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 1 019,36 доларів США, комісію у розмірі 189 доларів США та пеню у розмірі 104,80 доларів США (т. 2 а.с. 17-18).

Таким чином, банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1349цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

На наведене суд апеляційної інстанції уваги не звернув та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив тверджень відповідачки про пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого вона заявила (т. 2 а.с. 13-14), з урахуванням того, що рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 було ухвалено 19 жовтня 2006 року, а із даним позовом до суду банк звернувся 04 жовтня 2011 року.

При цьому при обчисленні строку позовної давності для пред'явлення позову до спадкоємця іпотекодавця, який одночасно є боржником, суду слід врахувати правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-31цс16 від 17 лютого 2016 року, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Крім того, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного апеляційний суд не врахував та не виконав вимоги ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» щодо визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки.

Отже, суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

П.О. Гвоздик

О.В. Умнова

І.М. Фаловська