Cправа № 127/8901/16-ц
Провадження № 2/127/3602/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

27 квітня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем, -

В С Т А Н О В И В :

26.04.2016р. до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в які позивач просила:

1) визнати за позивачем право власності на ? частину автомобіля марки «MercedesBenz», модель Віто 111 ЦДІ, 2007 року випуску, кузов WDF 7233;

2) встановити порядок користування зазначеним автомобілем почергово по 24 години кожний починаючи з 00.00 годин з забороною відповідачу чинити позивачу перешкоди.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно до ч. 5 вказаної статті до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як доказ сплати судового збору позивачем до позовної заяви додано копію платіжного доручення №P24108095A569490125 від 25.04.2016р. про сплату 900,00 грн.

Однак, вказана квитанція не може бути належним доказом сплати судового збору, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв'язку.

Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » документи на підтвердження сплати судового збору позивачем подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Проте, як зазначено вище, позивачем до позовної заяви додано копію платіжного доручення №P24108095A569490125 від 25.04.2016р., що не узгоджується з вищенаведеними нормами.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Однак, незважаючи на заявлення позовних вимог майнового характеру, в порушення норми ст. 80 ЦПК України, позивачем в позовній заяві ціни позову не зазначено.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви позивачем при звернені до суду одночасно заявлено дві позовних вимоги, як немайнового (встановити порядок користування автомобілем), та і майнового характеру (визнання права власності на ? автомобіля).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено судам, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, до позовної заяви позивачем не додано доказів щодо вартості оспорюваного автомобіля, що позбавляє можливості суд визначити необхідний до сплати розмір судового збору.

В той же час, доказів сплати судово збору з немайнової вимоги - встановлення порядку користування автомобілем, в розмірі 551,20 грн., позивачем також не надано.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем, підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину автомобіля та встановлення порядку користування автомобілем, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: