РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016 року Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Савічев В.О.

при секретарі Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, зазначаючи, що 17 січня 2013 року померла рідна сестра ОСОБА_3. 07 листопада 2001 року був посвідчений заповіт, яким ОСОБА_3 заповіла їй квартиру АДРЕСА_1. Після похорон, 25 січня 2013 року, вона звернулась до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини і від неї дізналась, що спадкову справу було відкрито 21 січня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом.

Заповіт на ім'я ОСОБА_2 був посвідчений 15 грудня 2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5

Зазначений заповіт був оскаржений нею до Автозаводського районного суду міста Кременчука з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним на підставах частини 1 статті 225 Цивільного кодексу України, як правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Такий стан заповідачки міг бути викликаний тяжкою хворобою, на яку вона страждала, а також специфічними діями ліків, які, безумовно, впливали на психічний та емоційний стан заповідачки.

26 липня 2013 року Автозаводським районним судом міста Кременчука відкрито судове провадження у цивільній справі № 524/5924/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - приватного нотаріуса Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Під час судового розгляду цивільної справи № 524/5924/13-ц по суті, вдалось більш детально ознайомитись із заповітом, посвідченим приватним нотаріусом 15 грудня 2012 року, а також нормами цивільного законодавства в частині норм спадкування за заповітом та порядком посвідчення заповіту.

При більш детальному ознайомленні із текстом вказаного заповіту, вона звернула увагу на невідповідність даного документу встановленим вимогам законодавства. Вважає, що приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 порушені вимоги щодо форми та порядку посвідчення заповіту, що є підставами для визнання заповіту нікчемним.

Свої позовні вимоги стосовно визнання заповіту від 15 грудня 2012 року нікчемним на підставі частини 1 статті 1257 ЦК України вона виклала окремо в позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Заповіт, посвідчений 15 грудня 2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, вважає таким, що складений з порушенням форми та не відповідає вимогам глави 85 ЦК України, а також таким нормативно-правовим актам, як Закон України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Свою правову позицію з приводу невідповідності заповіту вимогам чинного законодавства пояснює наступним:

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Загальні вимоги до форми заповіту викладені в статті 1247 ЦК України: 1) заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; 2) заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; 3) заповіт має бути посвідчений нотаріусом; 4) заповіт підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі.

Щодо порушення нотаріусом пункту 1.3. Порядку № 296/5, де вказано, що заповіт має бути складеним у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання.

В тексті спірного заповіту вказано, що заповідачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 6.37, кв.119. В той же час, в посвідчувальному написі нотаріуса зазначено, що «у зв'язку з хворобою заповідача, заповіт складне та посвідчено вдома за адресою: місто Кременчук, вул. Червона Знам'янка, б. 37, кв.119». Така інформація викладена в заповіті не відповідає дійсності, оскільки заповідачка не проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2,б. 37, кв.119. Таким чином, текст заповіту не дає чіткого розуміння де саме складався оспорюваний заповіт.

Заповіт не міг бути складеним за адресою: місто Кременчук, вул. Червона Знам'янка, б. 37, кв. 119, за таких обставин, вважає, що нотаріусом допущене порушення п. 1.3. Порядку № 296/5.

Щодо недодержання нотаріусом норм законодавства про необхідність встановлення особи заповідача, свідків, особи, яка фактично підписала заповіт та перевірки їх цивільної дієздатності.

Пунктами 1.1., 1.11. Порядку № 296/5 встановлено, що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, а в разі, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до статей 43,44 Закону України «Про нотаріат» № 3425-Х11 від 02 вересня 1993 року нотаріуси при вчиненні нотаріальної дії встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється також за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону.

В оспорюваному заповіті нотаріус не вказує на підставі якого саме документа він встановив особу заповідача, свідків та фактичного підписанта заповіту та обсяг цивільної дієздатності вказаних осіб. В тексті заповіту не відображені реквізити цих документів.

В порушення пункту 1.11. Порядку № 296/5 нотаріусом не вказані в тексті оспорюваного заповіту наступні реквізити: текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

В тексті заповіту зазначено тільки прізвища, ім'я, по-батькові, адреси реєстрації та номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, що не дає можливості ідентифікувати осіб заповідача та свідків, а також зробити висновки про наявність повної цивільної дієздатності у цих осіб.

Ті ж самі порушення стосуються і встановлення особи та визначення обсягу дієздатності особи, яка підписала заповіт. Крім того в заповіті не зазначені не тільки паспортні дані особи підписанта ОСОБА_6, а, навіть, не вказане місце реєстрації (або проживання) цієї особи.

Така недбалість, допущена нотаріусом при оформленні заповіту, або свідомо виконана дія, призвела до того, що неможливо достовірно бути впевненим, які саме особи (якого року народження) взяли участь в якості свідків та підписанта при оформленні цього заповіту.

На її погляд, це дуже грубе порушення нотаріусом вимог щодо порядку оформлення заповіту.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Щодо порушення нотаріусом статті 207 Цивільного кодексу України при оформленні оспорюваного заповіту то відповідно до частини 4 статті 207 Цивільного кодексу України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

В порушення вказаної норми в тексті заповіту зазначено, що у звязку з хворобою ОСОБА_3 за її дорученням, у її присутності, а також нотаріуса, текст заповіту підписаний ОСОБА_6

Вважає, що зазначення причини з яких ОСОБА_3 не змогла власноручно підписати заповіт «в звязку з хворобою» є недостатнім, оскільки ОСОБА_3, хоча дійсно була хворою людиною, але руками володіла вільно і сама все робила. Так, вона самостійно користувалась мобільним телефоном, розписувалась в отриманні пенсії, яку приносив їй листоноша.

У звязку з вищенаведеним, вважає, що приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 порушені вимоги щодо форми та порядку посвідчення заповіту, що є підставами для визнання заповіту нікчемним. Просила суд визнати заповіт на ім'я ОСОБА_2, посвідчений 15 грудня 2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 нікчемним та стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 243,60 грн.

В подальшому позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, зазначивши, що в провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним.

Правовою підставою поданої позовної заяви є стаття 1257 Цивільного кодексу України (Недійсність заповіту).

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 Цивільного кодексу України нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 ЦК України.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 207 ЦК України. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, причиною є хвороба або фізична вада, у зв'язку з якою фізична особа не може підписатися власноручно.

Висновок про те, що заповідачка не мала фізичних вад або хворобу, які б могли перешкодити самостійному підписанню заповіту, зроблені на підставі заперечень на позовну заяву, наданих суду третьою особою, з показань свідків, допитаних в судових засіданнях, з доказів, які були витребувані судом, а також зібрані позивачкою самостійно.

Всі зазначені докази дозволяють зробити висновок, що волевиявлення заповідачки не було вільним, тобто заповіт посвідчений приватним нотаріусом в порушення ч.2 ст. 1257 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У відповідності до прав, наданих позивачу статтями 27, 31 ЦПК України, не змінюючи предмету підстав позову, позивач вважає за необхідне уточнити позовну заяву та просе суд визнати заповіт на ім'я ОСОБА_2, посвідчений 15 грудня 2012 року приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 недійсним та стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 243,60 грн..

В судовому засіданні представники позивача - ОСОБА_7 діюча на підставі довіреності та адвокат ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили суд їх задовольнити враховуючи уточнені позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав посилаючись на обставини викладені в заперечені на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами першою, третьою статті 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 1257 ЦК України визначені підстави для визнання заповіту недійсним, а саме: заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 15 грудня 2012 року був посвідчений заповіт від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2.

17 січня 2013 року ОСОБА_3 померла.

21 січня 2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 відкрито спадкову справу за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом.

Як встановлено в судовому засіданні приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 при посвідчені заповіту були встановленні особи Заповідача, свідків, особу, яка підписала заповіт та перевірено їх цивільна дієздатність у відповідності до статей 43, 44 Закону України «Про нотаріат» № 3425-Х11 від 02 вересня 1993 року за паспортами громадянина України, реквізити яких, відповідно з вимогами розділу І гл.7 п.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджених наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 р та п. 7.28 Правил ведення нотаріального діловодства затверджених наказом Міністерства юстиції № 325/5 від 22.02.2010 р. були відображені в графі 4 реєстру для реєстрації нотаріальних дій, копія паспорта заповідача долучена до другого примірника заповіту, що залишився на зберіганні в архівній справі.

Правилами ведення нотаріального діловодства, які затверджені наказом Міністерства юстиції № 325/5 від 22.02.2010 p., не передбачено відображення реквізитів паспортів у текстах правочинів, крім п. 1.11 гл. З розділу 11 Правил вчинення нотаріальних дій, щодо свідків при посвідченні заповіту.

Статтею 1253 ЦК України врегульовані вимоги, щодо особи свідків, це цивільна дієздатність та відомості про особу свідків.

В заповіті вказані їх прізвища, імя та по батькові, адреси реєстрації. За заявою особи на імя якої складено заповіт Нотаріус має право доповнити текст відомостями, які знаходяться в його справах.

«Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закон України «Про нотаріат» не покладають на нотаріуса обов'язок з'ясовувати чи дійсно заповідач може/не може власноручно прочитати та підписати заповіт та витребувати довідку про стан здоровя.

В даному випадку нотаріус, враховуючи похилий вік або стан здоровя заповідача, одержавши відомості, що вона не хоче і не може прочитати та підписати заповіт власноручно, не мав права сумніватися в тому, що це не відповідає дійсності. При цьому заповіт було посвідчено при свідках, прочитаний вголос і у ньому зазначено причину підписання заповіту іншою особою. Тобто процедура підписання даного заповіту та вимоги до його форми були повністю дотримані.

Позовна заява та додані документи не містять жодних доказів того, що при складанні заповіту воля Заповідача була якимось чином спотворена.

Крім того, вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 надав розяснення, що статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК України відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог форми та посвідчення заповіту. Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для визнання не дійсним заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права.

Відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК і волевиявлення заповідача було вільним.

Також підставою недійсності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України, а саме: письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК), зазначення у заповіті місця та часу його складання, підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Як видно з тексту заповіту та поданого до суду позову ОСОБА_1 всі ці вимоги ст. 1247 ЦК України щодо форми та порядку посвідчення втому числі, реєстрація заповіту в Спадковому реєстрі в порядку затвердженим Кабінетом Міністрів України повністю виконані.

Керуючись ст. ст. 207,1233,1234,1235,1247,1248,1253,1257 ЦК України, ст. ст. . 14, 57-59, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя: