Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №319/63/16 Головуючий у 1 інстанції Мальований В.О.
Провадження № 22-ц/778/2135/16 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

Трофимової Д.А.,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначала, що з 05 жовтня 2005 року вона працювала на посаді юрисконсульта у виробничій одиниці «Сніжнетепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго», яка є відокремленим підрозділом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» без права юридичної особи, та звільнилася 28 листопада 2014 року на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням у зв'язку із зміною місця проживання.

З дня звільнення по час звернення до суду відповідач не виплатив їй заборгованість з заробітної плати за липень 2014 року в сумі 3802,71 грн. та за жовтень 2014 року в сумі 4597,42 грн. - всього 8400.13 грн., а також компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 12903,44 грн.

Просила суд стягнути належні їй суми з ОКП «Донецьктеплокомуненерго», яке є юридичною особою та не виконує свої зобов'язання щодо виплати заробітної плати за липень 2014 року в сумі 3802,71 грн. та за жовтень 2014 року в сумі 4597,42 грн. - всього 8400.13 грн., а також компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 12903,44 грн., а також відшкодувати завдану моральну шкоду у сумі1700 грн. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

З зазначеними висновками погоджується і колегія суддів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 01 грудня 2013 року позивач працювала на посаді юрисконсульта у Виробничій одиниці «Сніжнетепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго», яка є відокремленим підрозділом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» без права юридичної особи, та звільнилася 28 листопада 2014 року на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням.

За вимогами ст. ст. 116, 237-1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності заборгованості по заробітній платі, позивач надала довідку №1054 від 31.10.2014р. про заборгованість за період з 01.05.2014р. по 31.10.2014р. у сумі 20 758,57 грн. Позивач просила стягнути заборгованість по заробітній платі за липень і жовтень 2014 рік у розмірі 8 400,13 грн. Проте будь-яких доказів в підтвердження існування зазначеної заборгованості позивач суду не надала. Крім цього, довідка датована 31.10.2014р., тобто за місяць до звільнення позивача 28.11.2014р., а тому не може відображати стан заборгованості на день звільнення.

Крім цього, з відповідів ГУ МВС України в Донецькій області від 11.11.2014 року № 4/7155 та від 23.01.2015 року № 1/240/3 на звернення ОКП «Донецьктеплокомуненерго» щодо захоплення з вересня-жовтня 2014 року майна підприємства та його виробничих одиниць слідує, що відомості по даному факту внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України (захоплення будівель, що забезпечують діяльність органів місцевого самоврядування з метою незаконного користування ними або перешкоджання нормальної роботи підприємства).

За наказом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» № 186 від 30.07.2015 року „Про призначення печаток недійсними внаслідок захоплення у вересні жовтні 2014 року невідомими особами будівель, обладнання та документів ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» визнано недійсними печатки, зокрема: печатка ВП ВО «Сніжне тепломережа».

При цьому, виходячи з п.8 ст. 8 ЦПК України(аналогія закону) моментом недійсності вказаної печатки є не час постановлення наказу відповідача, а час застосування такої печатки (ст.236 ЦК України), тобто час захоплення майна підприємства та його виробничих одиниць, а саме: вересень-жовтень 2014 року.

Отже вищевказану довідку про заборгованість по заробітній платі неможливо визнати допустимим доказом у справі, бо вона не відповідає вимогам норм ст. 59 ЦПК України, якими дано поняття допустимості доказів і зазначено, що судом не приймаються до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Окрім цього, у матеріалах справи мається довідка ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №2054 від 12.10.2015 року про те, що за даними бухгалтерського обліку підприємства заборгованість з виплати перед працівником ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Сніжне тепломережа» ОСОБА_3 станом на 12.10.2015 року відсутня.

Більш того, в матеріалах справи є рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28.10.2015р. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20.01.2016р., відповідно до яких встановлено наявність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_3 за період з 01.11.2014р. по 28.11.2014р., тобто на час звільнення. Ніякої іншої заборгованості на час звільнення не було і позивачем заявлено не було.

Таким чином, матеріали справи не дають підстав вважати доведеним наявність заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем за липень і жовтень 2014р., а тому не мається підстав вважати про виникнення у останній моральної шкоди з цього приводу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: