Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний 324/2269/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Омельчук В.Є.
Провадження № 22-ц/778/2073/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М,

суддів: Подліянової Г.С.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 на рішення Пологівського районного суду Запорізької областівід 09 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 про встановлення батьківства,

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 предявила позов до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про встановлення батьківства у якому зазначила, що 20.06.2012 року вона народила доньку ОСОБА_7, в свідоцтві про народження дитини в графі «батько» з її слів записано «Астіон Юрій Олександрович» з метою, щоб не вказувати дійсного батька дитини ОСОБА_8, який на час народження доньки перебував у шлюбі з ОСОБА_9 /ОСОБА_8/ Л.І.

В 2013 році ОСОБА_8 розірвав шлюб з ОСОБА_9 /ОСОБА_8/ Л.І. і мав намір внести зміни до актового запису №123 про народження доньки ОСОБА_7, а саме мав намір записати себе батьком дитини. З часу народження дитини він постійно спілкувався з донькою, допомагав матеріально, піклувався про неї, весь час вважав себе батьком дитини і в спілкуванні з рідними та знайомими називав ОСОБА_7 своєю донечкою. Проте 06.09.2015 року ОСОБА_8, 19.09.1966 р. н., помер, що унеможливлює встановлення факту батьківства відносно дитини ОСОБА_7 в добровільному порядку, тому позивач ОСОБА_5 була змушена звернутись з позовом до суду, в якому просила встановити факт, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_7 20.06.2012 р. н. та внести зміни до актового запису №123 від 03.07.2012 року про народження дочки ОСОБА_7, а саме змінити відомості про батька «ОСОБА_8 та змінити прізвище «Астіон» на «Бондар».

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 09 березня 2016 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_8, який помер 06.09.2015 року, є батьком дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис про народження №123 від 03.07.2012 року.

Зобовязано відділ державної реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області внести зміни до актового запису №123 від 03.07.2012 року, а саме: змінити відомості про батька з «Астіон Юрій Олександрович» на «Бондар Юрій Олександрович», змінити відомості про прізвище дитини з «Астіон» на «Бондар» та видати нове свідоцтво про народження з урахуванням таких змін.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 20 червня 2012 року ОСОБА_7 народила доньку ОСОБА_7

Запис про батька у Книзі реєстрації народжень дитини проведено відповідно до ст.135 СК України, тобто за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (а.с.7).

У своєму зверненні до суду позивач твердив, що батьком дитини є ОСОБА_8, який на час народження доньки перебував у шлюбі з ОСОБА_9, тому вона не могла вказати дійсного батька дитини.

06.09.2015 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 303 від 07 вересня 2015 року ( а.с. 151).

Захист державою сім'ї, дитинства, материнства і батьківства закріплені у ст. 51 Конституції України.

Вказана конституційна норма про захист материнства та дитинства стала стимулом для пошуку позивачем справедливого рішення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції "Про права дитини" - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

За положеннями ст.125 ч.2 п.3 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначаються на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини, а походження дитини від батька визначається за спільною заявою матері та батька дитини, за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини чи за рішенням суду.

Стаття 128 СК України передбачає, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матірю дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Походження - це біологічний (кровний) зв'язок дитини та її батьків.

Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема:листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв'язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо.

Очевидно, що для встановлення батьківства суд вправі з урахуванням думки сторін і обставин справи призначити експертизу.

Для встановлення кровного споріднення у судовому засіданні позивачем було заявлено клопотання про проведення судової генотипоскопічної експертизи ( генетичної експертизи) проведення якої доручено Запорізькому обласному бюро судово медичних експертиз ( а.с. 13). Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_11 заперечував проти призначення експертизи в Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи та прохав проведення такої експертизи доручити центру судово-медичних експертиз молекулярно-генетичних експерти Одеського обласного бюро судово-медечних експертиз ( а. с. 34-37).

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 18.11.2015 року по даній справі була призначена судово-генетична експертиза, проведення якої було доручено Комунальній установі « Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» (а.с. 70).

Відповідно до лита Запорізького обласного бюро судово-медичних експертиз від 26.11.2015 року № 01-15/7679 дана установа припинила виконувати даний вид експертиз, тому ухвала суду від 18.11.2015 року була повернути без виконання ( а.с. 71).

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_12 заявили клопотання про призначення судово-генетичної експертизи проведення якої просили доручити фахівцям Запорізького научно-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_13 заявив клопотання про проведення такої експертизи фахівцям ценру судово- медичних молекулярно-генетичних експертиз Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 15.01.2016 року клопотання позивача ОСОБА_5 про проведення судово-генетичної експертизи було задоволено, проведення якої було доручено Запорізькому научно-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

В задоволенні клопотання представнику відповідача ОСОБА_13 про проведення експертизи фахівцям центру судово-медичних експертиз молекулярно-геннетичних експертиз Одеського обласного бюро було відмовлено у звязку з тим, що ОСОБА_7 є малолітньою дитиною і поїздки на далеку відстань можуть негативно вплинути на її здоровя та потягнути додаткові матеріальні витрати для позивача ( а.с. 120).

Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи відділу біологічних видів досліджень Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 31 від 12.02.016 року громадянин ОСОБА_8 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_7 , народженою громадянкою ОСОБА_5

Вірогідність того, що ОСОБА_8 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_7 ,за результатами даної експертизи складає не менше 99,99989 %. ( а.с. 132-135).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог. В основу рішення суд першої інстанції поклав висновок вищезазначеної експертизи.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з висновку Експерта № 1 від 12.02.2016 року проведення судової експертиз було доручено завідуючому відділу біологічних видів досліджень Запорізького НДЕКЦ МВС України ОСОБА_14, який має вищу біологічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (свідоцтво № 7661, видане ЕКК МВС України 12.05.2006 року, свідоцтво про підтвердження кваліфікації судового експерта № 180, видане ЕКК МВС України 22.04.2011) і стаж експертної роботи з 2006 року.

Таким чином твердження апелянта про те, що проведення експертизи експертним закладом Запорізьким научно-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України є неналежним, не заслуговує на увагу. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що призначаючи проведення експертизи Запорізькому научно-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, а не Одеському обласному бюро судово-медичних експертиз МОЗ України суд першої інстанції врахував віддаленість цієї установи від місця проживання позивачки з дитиною, вік дитини та правильно зазначив, що це може бути перешкодою для її явки в експертну установу для відібрання зразків.

Крім того, зразки ДНК померлого ОСОБА_8 знаходяться на зберіганні в комунальному закладі «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради.

Про відповідальність за завідомо неправильний висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обовязків за ст. ст. 384, 385 КК України експерт був попереджений.

Висновок експерта про те, що ОСОБА_8 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_7, ймовірністю даної події складає 99,9999%, суд може не взяти до уваги лише засумнівавшись у його достовірності.

Однак, суд наголошує, що експерт дослідив всі надані йому об'єкти й дав чіткі вичерпні відповіді на питання за вибраною експертною методикою. Дані висновки не спростовуються іншими доказами, в тому числі і свідками.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту батьківства відповідно до вимог ч. 2 ст. 128, ч. 1 ст. 130 СК України, оскільки біологічне батьківство ОСОБА_8 щодо ОСОБА_7 підтверджується висновком судово-генетичної експертизи від 12.02.2016 року № 31.

Як підсумок рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької областівід 09 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: