У Х В А Л А

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Івано-Франківська міська рада, про визнання незаконною приватизації підвального приміщення та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2015 року рішення міського суду скасовано, позов задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 18 листопада 2005 року, видане на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_6, в частині приватизації комори площею 12,7 кв. м, що розташована в підвалі будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 відмовлено.

28 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року, з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 1, 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2010 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовані зазначені норми права.

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку подання зазначеної заяви, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме на те, що ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яку він просить переглянути отримав, лише 22 березня 2016 року, про що надає копію супровідного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про направлення йому оскаржуваної ухвали лише 17 березня 2016 року.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що воно підлягає задоволенню, оскільки причина його пропуску є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком апеляційного суду про те, що власники квартир у багатоквартирних жилих будинках є співвласниками допоміжних приміщень у цих будинках і лише за їх згоди можуть вчинятися будь-які дії стосовно допоміжних приміщень, у тому числі й щодо відчуження їх будь-якій іншій особі. При цьому свідоцтво про право власності на квартиру, видане відповідачам, не містить відомостей про передачу у їх власність спірного приміщення комори.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2010 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 ЦПК України, оскільки є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме рішення.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_4 строк на звернення до суду із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Івано-Франківська міська рада, про визнання незаконною приватизації підвального приміщення та визнання недійсним свідоцтва про право власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема