Справа № 369/8548/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/1662/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 01.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Приходька К.П., Гуля В.В.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи тим, що 15 червня 2007 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про надання кредиту у сумі 88 305 дол. США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5%, строком до 15 червня 2027 року. Проте, у порушення умов договору відповідачка свої зобовязання належним чином не виконувала, у звязку з чим має заборгованість перед банком в розмірі 87 870,38 дол. США, яка складається з боргу за кредитом 77 399,70 дол. США, заборгованість по процентах 4 614,17 дол. США, пені за прострочення погашення кредиту та відсотків 5 856,51 дол. США.

Крім того позивач посилаючись, що між ним та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність за належне виконання боржником умов кредитного договору, просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 87 870,38 дол. США та судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічний позов мотивуючи тим, що кредитний договір не відповідає законодавству України, її інтересам та волі. При укладанні договору порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», їй надано кредит в іноземній валюті (долари США), що унеможливлювало використання коштів за призначенням, оспорюваний договір містить істотний дисбаланс прав та обовязків, його умови є несправедливими. Просила суд визнати недійсними кредитний договір від 15 червня 2007 року, договір іпотеки від 15 червня 2007 року, зобовязати відповідача відмінити обтяження на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, визнати зобовязання за кредитним договором від 15 червня 2007 року виконаними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року позов ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 77 399,70 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 603 912,19 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитним коштами в розмірі 4 614,17 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 95 616,95 грн., пеню в розмірі 60 000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 та банк подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 у своїй скарзі посилається на те, що суд зробив помилковий висновок щодо вільного волевиявлення сторін при укладенні кредитного договору, оскільки банк в якості джерела погашення кредиту враховував не підтвердженні доходи її та поручителя, тобто щоб навязати їй кредит, банк не звернув уваги на підвищений ризик неповернення кредиту. Крім того, суд не взяв до уваги, що укладений кредитний договір є договором приєднання, у банку немає індивідуальної ліцензії для використання іноземної валюти, детальний календар доданий до договору не дає детального розпису вартості кредиту у гривні, що є порушенням істотних умов договору, самі умови договору є несправедливими, тому просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в частині визнання кредитного договору недійсним та визнати її зобовязання перед банком виконаними.

Банк у своїй скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог. Посилається на те, що суд неповно зясував суть позовних вимог, оскільки умовами кредитного договору за яким відповідач погодився виступати поручителем, передбачено збільшення процентної ставки при настанні несвоєчасної сплати страхового платежу, при цьому поручитель зобовязався перед банком самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання боржником своїх зобовязань, що є достатнім для волевиявлення волі кожної сторони.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що 15 червня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 88 305 дол. США на строк користування до 15 червня 2027 року, зі сплатою відсотків у розмірі 12,5 % річних, а позичальник зобовязався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, встановлені даним договором і виконати свої обовязки за договором у повному обсязі (а.с.10).

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань, в цей же день 15 червня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобовязань, що виникли з кредитного договору (а.с.17).

30 серпня 2013 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою була змінена процентна ставка, змінено графік повернення кредиту та сплати інших платежів (а.с.20). При цьому доказів про інформування поручителя ОСОБА_4 про укладення даної угоди та його згоди на укладення матеріали справи не містять.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем вбачається, що станом на 08 травня 2015 року відповідачка має заборгованість за кредитним договором в розмірі 87 870,38 дол. США, яка складається з боргу за кредитом 77 399,70 дол. США, заборгованість по процентах 4 614,17 дол. США, пені за прострочення погашення кредиту та відсотків 5 856,51 дол. США. (а.с.7).

Задовольняючи частково первісний позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2, відповідачка у справі, свої зобовязання за кредитним договором не виконує належним чином, тому банк має право вимагати від боржника дострокового повернення кредиту, при цьому суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, зменшив розмір пені до 60 000 грн.

Крім того, суд тому суд дійшов до висновку, що договір поруки припинив свою дію, внаслідок зміни основного зобовязання без згоди поручителя, що стало підставою для відмови в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання.

Таким чином, оскільки поручитель ОСОБА_4 про укладення додаткової угоди про зміну зобовязання не давав згоди, при цьому договором поруки не передбачена можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати, тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав в задоволенні позову в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

Посилання банку у скарзі на те, що умовами кредитного договору за яким відповідач ОСОБА_4 погодився виступати поручителем, передбачено збільшення процентної ставки при настанні несвоєчасної сплати страхового платежу, не спростовують висновки суду, оскільки обсяг зобовязання поручителя визначається не тільки умовами основного договору, а і умовами договору поруки, у якому не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, оскільки в матеріалах справи містяться відповідні дозвіл та ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, при підписанні договору, передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, умова договору відповідає вимогам, в т.ч. Закону України "Про захист прав споживачів", чинного на час його укладення.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до п. 1.5 Положення "Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу" (затверджене постановою Правління НБУ від 14.10.2004 р. № 483 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 р. за № 1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, якому у встановленому порядку видано ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Стаття 628 ЦК України означає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови кредитного договору.

Своїм підписом у договорі ОСОБА_2 підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування та її погодження з цими умовами, в т.ч. щодо надання кредиту, валюти кредиту, відсоткової ставки, його погашення, розміру щомісячної сплати та ін. .

Отже позивачка за зустрічним позовом до підписання договору, мала можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та тривалий час без заперечень з боку останньої виконувався сторонами.

Враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, як це вбачається із наведених вище і встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, банком були дотримані вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", ОСОБА_3 мав ліцензію №10 НБУ на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл №10-42 від 11 жовтня 2006 року на право здійснення таких операцій, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Отже за таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційних скарг немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :