Ухвала

іменем україни

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року зазначену позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України, оскільки до позовної заяви не додано документа на підтвердження сплати судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року залишено без руху, оскільки заявником не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року та апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2016 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі також у випадках, якщо справа не переглядалася в апеляційному порядку.

Так, із матеріалів справи вбачається, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року не переглядалася в апеляційному порядку на предмет законності й обґрунтованості, адже апеляційний суд постановив процесуальну ухвалу про визнання неподаною та повернення вказаної апеляційної скарги, тому касаційне провадження в зазначеній частині відкрито помилково, у зв'язку із чим колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження у цій частині підлягає закриттю.

Щодо законності й обґрунтованості оскаржуваної ухвали апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2016 року слід зазначити наступне.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, суддя апеляційного суду виходив із того, що заявником не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Визнаючи неподаною та повертаючи вказану апеляційну скаргу, суддя апеляційного суду виходив із того, що заявником не усунуто недоліків апеляційної скарги, при цьому вважав відсутніми підстави для звільнення заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На обґрунтування свого висновку суддя зазначив, що пунктом 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08 липня 2011 року) від сплати судового збору звільнялися споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, проте відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) споживачі не відносяться до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору. Також суддя зазначив, що подання апеляційної скарги є процесуальною дією, оплата судового збору за подачу апеляційної скарги передбачена Законом України «Про судовий збір», який у даному випадку, є спеціальним законом; положення вказаного закону не тільки передбачають необхідність сплати судового збору, а також встановлюють порядок та способи оплати судового збору, його розмір, визначають платників судового збору та об'єкти справлення судового збору, а також категорію осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Крім того, суддя виходив із того, що оплата судового збору передбачена ст. 297 ЦПК України, а тому, враховуючи вищевикладене, застосуванню підлягає редакція спеціального закону, яка діяла на момент подання апеляційної скарги.

Разом із тим суддя в ухвалі зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 08 листопада 2011 року) споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав; вказані зміни були внесені до Закону України «Про захист прав споживачів» саме Законом України «Про судовий збір», норми якого змінені законом від 22 травня 2015 року, зокрема, у частині визначення кола осіб, які звільнені від сплати судового збору, а за загальним правилом, у разі конкуренції двох норм права, застосуванню підлягає норма, яка була прийнята пізніше.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно з ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними

постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10), згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Разом із тим у п. 7 вищевказаної постанови зазначено, що оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94/ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 22 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Виходячи з вищевикладеного помилковими є висновки апеляційного суду про те, що позивач не звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Вказані помилки призвели до неправильного застосування ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушення норм процесуального права та не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на захист порушених прав, свобод та інтересів, оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин та відповідно до вимог ч. 2 ст. 342 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції - скасуванню з передачею на новий розгляд до апеляційного суду питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 січня 2016 року скасувати, питання про відкриття апеляційного провадження у справі передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Закрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак