АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1717/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Янчук Т.О., Федорової Н.О.

секретар: Дубова М.В.

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 жовтня 2015 року в мережі Інтернет на веб-сайті «Facebook» ОСОБА_2 на його сторінці було розміщено недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1, якою принижено його гідність, честь та ділову репутацію. Поширення даної інформації призвело до моральних страждань позивача та його рідних. З метою захисту свого особистого немайнового права позивач просив суд визнати інформацію, яку поширив ОСОБА_2 08.10.2015 року в мережі Інтернет на веб-сайті «Facebook», такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію; зобовязати відповідача спростувати дану інформацію та стягнути з нього на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 81 тис. грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджуючись із вказаним рішенням, вважає його незаконним, необґрунтованим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просив скасувати дане рішення суду, ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

Апелянт вказує, що висновки суду ґрунтуються на твердженнях відповідача, а не Закону чи встановлених дійсних обставин справи, а доводи та докази позивача взагалі не

взяті судом до уваги. Вважає, що висвітлена інформація відповідачем стосовно нього представлена як факт, а не оціночне судження. Звертає увагу суду, що судження не повинно містити фактичних даних, а особа, яка є споживачем інформації, повинна вирізняти, що

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Провадження 22ц/792/1717/16

Доповідач Марцинкевич А.М. Категорія № 41

висловлене є саме оціночним судженням, а не подією, фактом, що мали місце, і зробити правильний висновок.

Апелянт також вказує на порушення судом норм процесуального права, зокрема на порушення строків розгляду справи, на порушення принципу рівності та змагальності сторін перед законом та на порушення вимог ст.222 ЦПК України, щодо надіслання копії рішення сторонам.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав і мотивів.

Згідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Судом встановлено, що в мережі інтернет 08 жовтня 2015 року на веб-сайті «Facebook» ОСОБА_2 на своїй сторінці під імям «Толік Дзюдо» розміщено таку інформацію: «ОСОБА_4! Рік тому назад на пр. Миру, 63 був відкритий зал дзюдо і танців під керівництвом ОСОБА_1 Але як виявилось ОСОБА_1 не сплачував оренду залу ДОСАФ йому запропонували звільнити зал. В подальшому ОСОБА_1 завершив акт вандалізму, з яким кощунством і злобою Потрібно було колоти стіни рубати підлогу і даже добрався до покрівлі теж зірвав. Таким чином діти були викинуті на вулицю, це поступок психічно-нерівноважної людини. До Вашої уваги ця людина рветься в депутати в міську раду від партії Патріот в списку номер один, задумайтеся Шановні ОСОБА_4. І це не останній поступок ОСОБА_1 далі буде ще (як обирає наших спортсменів фінансово)».

Між професійно-технічним закладом - Хмельницькою обєднаною технічною школою Товариства сприяння обороні України та ТОВ «Інтурсервіс» засновниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 19.12.2003 року укладено договір оренди приміщення за адресою: проспект Миру, 63 м. Хмельницький, який в подальшому розірвано та ТОВ «Інтурсервіс» на підставі рішення господарського суду Хмельницької області від 17 квітня 2014 року виселено з зазначеного приміщення.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

За статтею 34 Конституції України, «кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір».

Суд першої інстанції відмовляючи у позові виходив з того, що відповідач в даній статті висловив своє субєктивне ставлення, тобто оціночне судження стосовно поведінки та дій позивача, тому немає законних підстав для задоволення вимог ОСОБА_1

Проте, з даним висновком не може погодитися колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції не враховано, що для визначення підстав притягнення до відповідальності поширена інформація має відповідати таким основним критеріям: вона має бути недостовірною (тобто не відповідати дійсності), або може бути викладена неповно чи викривляти зміст відомостей про особу (розцінюється як недостовірна інформація), а також така інформація повинна бути негативною про особу. Під недостовірною інформацією слід розуміти таку, що не відповідає дійсності.

Висвітлену інформацію ОСОБА_2 щодо дій ОСОБА_1 не можна вважати правдивою, достовірною, оскільки відомості в ній не підтверджуються наявними матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що між професійно-технічним закладом - Хмельницькою обєднаною технічною школою Товариства сприяння обороні України та ТОВ «Інтурсервіс» засновниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 5 19.12.2003 року укладено договір оренди приміщення за адресою: проспект Миру, 63 м. Хмельницький, який в подальшому розірвано та ТОВ «Інтурсервіс» на підставі рішення господарського суду Хмельницької області від 17 квітня 2014 року виселено з зазначеного приміщення (а.с96-99).

Наявний в матеріалах акт обстеження даного приміщення від 16 жовтня 2015 року, що орендувалося ТОВ «Інтурсервіс» слідує, що приміщення пошкодженні, не придатні до подальшого використання та потребують капітального ремонту (а.с.42). Проте, немає підтвердження того, хто саме пошкодив приміщення і причетність ОСОБА_1 до даної обставини не доведена.

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

При цьому кожна сторона, відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи підставність позову, ОСОБА_1 посилався на те, що вказана стаття містить недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність, ділову репутацію та є для нього негативною.

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно із ч. 2 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У п. 19 Постанови судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що зміст вказаної статті викладений як обєктивні судження ОСОБА_2 і не порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 Проте, судом не враховано того, що речення такого змісту, як «…В подальшому ОСОБА_1 завершив акт вандалізму, з яким кощунством і злобою Потрібно було колоти стіни рубати підлогу і даже добрався до покрівлі теж зірвав…» є конкретними твердженнями щодо певних фактів, та дане речення містить інформацію про події і факти, які можуть бути перевірені на предмет їх правдивості і достовірності, а тому відповідно до ч.3 ст. 277 ЦК України дані висловлювання є недостовірними та такими, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1

Вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання ОСОБА_6 спростувати визнану інформацію недостовірною , зобовязавши його вибачитися, розмістивши статтю на своїй сторінців мережі Інтернет на веб-сайті «Facebook», не може бути задоволена, оскільки, п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що відповідно до статті 19 Конституції України ( 254к/96-ВР ) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК ( 435-15 ).

Крім того, пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З урахуванням обставин справи та часткового задоволення вимог, колегія суддів вважає за доцільне задовольнити вимогу щодо стягнення моральної шкоди, з урахуванням вимоги розумності та справедливості, в розмірі 1 тис. грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню, документально підтвердженні витрати ОСОБА_1 по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в розмірі 1822грн. 00коп.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 313,316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2016 року скасувати.

ОСОБА_5 задоволити частково.

Визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, поширену в мережі Інтернет на веб-сайті «Facebook» ОСОБА_2 на його сторінці під імям «Толік Дзюдо», розміщену 08 жовтня 2015 року, наступного змісту: «…В подальшому ОСОБА_1 завершив акт вандалізму, з яким кощунством і злобою Потрібно було колоти стіни рубати підлогу і даже добрався до покрівлі теж зірвав…».

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі одна тисяга гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1822 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич