Єдиний унікальний номер 235/4089/13-ц Номер провадження 22-ц/775/1195/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Корчистої О.І., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ КБ «Приватбанк» та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та неустойки за порушення умов зобов'язання в межах позовної давності. Ухвалити у вказаній частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки за порушення умов зобов'язання в межах позовної давності.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд належним чином не дослідив право позивача на отримання відсотків за користування кредитними коштами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від оплати процентів за фактичний час користування чужими грошовими коштами та відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Вважає, що відповідно до ст. 599 ЦПК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається на правові позиції, викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі при розгляді справи №6-7847св15 від 24.06.2015 року та Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року №6-249цс15.

Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, апеляційну скаргу позивача не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що 30 серпня 2005 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-9).

З розрахунку заборгованості за договором від 30.08.2005 року вбачається, що відповідач не виконав умови договору та у нього утворилась заборгованість станом на 31.05.2013 року у сумі 24933,03 грн. (а.с. 3-4).

Відмовляючи в задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив передбачений статтею 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відповідач надав заяву про застосування позовної давності.

Такий висновок суду є правильним і обґрунтованим, та відповідає обставинам справи та закону.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права і обов'язки виникають у кожної сторони.

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність (ст. 258 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 5.4 частини 2 Умов та правил надання банківський послуг договором встановлено, що строк погашення кредиту в повному обсязі настає не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили строк дії договору ? не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачеві було надано кредитну картку №987234 7 липня 2005 року, строк дії картки - до липня 2007 року (а.с. 5). Остання дата погашення процентів - 10.07.2007 року, після чого грошові зобов'язання за договором відповідачем не виконувались (а.с. 3 зв.стор.).

Позивач 29 червня 2016 року на електронну адресу апеляційного суду надав додаткові пояснення по справі, в яких стверджує, що відповідач на погашення заборгованості за кредитним договором 9 лютого 2016 року сплатив суму 170,54 грн. На підтвердження надав виписку за період з 01.01.2000 року по 22.06.2016 року.

Проте, апеляційний суд відхиляє ці пояснення та не приймає надану виписку як новий доказ тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Позивач не довів поважності причин ненадання до суду першої інстанції наданої апеляційному суду виписки. А крім того слід зазначити, що номер картки, по якій сплачено заборгованість, не співпадає з карткою, що надано відповідачеві (а.с. 143, 149).

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, у тому числі процентів та штрафів - 16 липня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідач заявив про застосування позовної давності (а.с. 95).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають нормам закону з урахуванням правових позицій викладених у постановах Верховного Суду України, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України, та фактичним обставина справи.

Доводи позивача в апеляційній скарзі, як підтвердження вимог, та посилання його на правові позиції викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі при розгляді справи №6-7847св15 від 24.06.2015 року та Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року №6-249цс15 апеляційний суд відхиляє тому, що ці висновки вищих судів викладені щодо інших обставин справи.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року - відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: