Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування 1/2 частки квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_9, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дарування 1/2 частки квартири недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.І. був посвідчений договір дарування 1/2 частки квартири, сторонами якого були всі відповідачі. На підставі вказаного договору ОСОБА_7, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_6, подарував ОСОБА_11 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Позивачі вважають, що вказаний договір порушує їх права з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1994 року зазначена квартира була приватизована на праві спільної сумісної власності ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 (в рівних долях).

Після смерті матері ОСОБА_12 позивач ОСОБА_4 в порядку спадкування отримала у власність 1/4 частину вказаної квартири. Таким чином, позивач має право на свою окрему частку,а три інші співвласники мають 3/4 частини квартири на праві спільної сумісної власності, при цьому зазначаючи у свідоцтві у дужках про належність квартири співвласникам в рівних долях, орган приватизації презюмує, що у разі виділу частки із цього майна, частки кожного із співвласників є рівними. Частки зі спільної сумісної власності не виділялися, як і не встановлено порядок користування квартирою.

Позивачі вважають, що за таких обставин і такого статусу 3/4 частин спірної квартири, оспорюваному договору дарування повинен був передувати виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Нотаріус без належних правових підстав зареєструвала за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на 1/4 частку квартири за кожним з них та незаконно змінила правовий статус квартири.

Крім того, ОСОБА_7 надав нотаріусу невірні свідчення щодо відсутності судового спору стосовно цієї квартири. Такий спір існує, справа на даний час не розглянута.

Також позивачі вважають, що даруванням раніше незнайомій ОСОБА_8 1/2 частини квартири, сторони приховали вчинений фактично договір купівлі-продажу частини спірної квартири. Такі їх дії були спрямовані на досягнення мети, яка полягала в уникненні застосування норми закону, передбаченого ст. 362 ЦК України щодо переважного права купівлі частки у праві спільної часткової та спільної сумісної власності. В тій ситуації, яку створила нотаріус, самовільно визначивши та зареєструвавши частки за кожним з відповідачів, вони при купівлі-продажу були б зобов'язані запропонувати саме позивачам купити ці частки на їх умовах,чого вони уникали будь-яким шляхом.

На підставі викладеного та посилаючись на те, що даний правочин порушує права позивачів, останні заявили позовну вимогу про визнання договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 від 03 липня 2014 року недійсним.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, посвідчений 03 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПасічникС.Г. за №232.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_9, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 липня 2014 року ОСОБА_7, від свого імені та імені ОСОБА_6, з одного боку та ОСОБА_8 з другого, уклали договір дарування 1/2 частки квартири, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г. та зареєстрований за №232, на підставі якого дарувальники подарували та безоплатно передали у власність обдарованій 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Як зазначено в п. 2 договору 1/4 частина квартири належить кожному дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 жовтня 1994 року Фондом комунального майна Мінського району м. Києва, згідно розпорядженням №11998 від 28 жовтня 1994 року та на підставі вказаного свідоцтва.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном, вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який полягає нотаріальному посвідченню та (або)державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про порушення права ОСОБА_5 на розпорядження спільною сумісною власністю, оскільки спірний договір вчинений без врахування його думки як співвласника, а тому правильно визнав оспорюваний договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, недійсним з моменту його укладення.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, в інтересах якої діє ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
М.І. Наумчук