Справа № 587/158/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем в рамках створеної відповідачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів "Автоплан" було укладено Угоду №204617 та підписано Додатки № 1 та 2 до неї. Укладена угода за правовою природою є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити придбання позивачем товару за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників, а учасник в свою чергу зобов'язався сплатити вартість товару та вартість надання послуги шляхом внесення періодичних платежів. Додаток № 1 до угоди передбачав отримання позивачем автомобіля ДЕУ Lanos 1,5 за ціною 52600,00 грн. 29 серпня 2011 року між сторонами Угоди було підписано Додаток №3 до Угоди №204617, в якому зазначено, що на момент підписання цього Додатку Учасник системи сплатив 27110, 83 грн., заборгованість учасника системи на момент підписання цього додатку складає 72803,62 грн. Термін дії угоди: до 31.12.2016 року. Додаток № 3 до Угоди у відповідності з п. 12.2.7 Статті 12. Додатку № 2 до Угоди «відображає та фіксує станом на дату отримання автомобіля належні за Угодою внески, які має сплатити Учасник системи до закінчення Графіку внесків, та форму їх сплати за Угодою». Тобто, підписавши Додаток № 3, позивач розраховував на те, що за Угодою він має остаточну узгоджену сторонами Угоди заборгованість в сумі 72803,62 грн. Разом з тим, Додатком № 3 передбачено, що «відповідно до пунктів Статті 5 Угоди та статей 4,5 Додатку №2 до Угоди сума заборгованості може бути змінена в разі зміни Ціни автомобіля». При здійсненні перевірки суми всіх сплачених позивачем коштів за Угодою № 204617 було виявлено, що позивачем на підставі пред'явлених відповідачем рахунків фактично сплачено грошові кошти сумі 107615,17 гривень, що підтверджується платіжними квитанціями (розрахунком суми сплачених позивачем коштів), які додаються до позовної заяви. Таким чином, відповідачем безпідставно направлено на адресу позивача, а позивачем оплачено рахунки на загальну суму 7700,72 грн. (107615,17 грн. - 99914,45 грн.). Вказана сума є збитками позивача, понесеними в зв'язку з порушенням відповідачем взятих зобов'язань за Угодою. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. На підставі вищезазначених норм відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу нанесені збитки в сумі 7770,72 грн. 10.12.2015 року на адресу відповідача була направлена вимога про повернення зайво сплачених грошових коштів в сумі 7700,72 грн. У відповідь на пред'явлену вимогу відповідач у листі від 06.01.2016 року не лише не визнав суму завданих збитків, а додатково повідомив, що за позивачем існує заборгованість по сплаті 11 повних внесків, що у відповідний період дорівнює 44166,50 грн. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на Статтю 5 Угоди, Статті 4 та 5 Додатка №2 до Угоди, згідно з якими «сума заборгованості може бути змінена в разі зміни Ціни автомобіля». У відповідності з договором № 414303-Y00866 від 26.09.11 року укладеним між ПАТ «Суми-Авто», позивачем та відповідачем , позивач отримала у власність автомобіль ЗАЗ Lanos-СКD TF69Y023 вартістю 71680 грн з врахуванням ПДВ. Тобто, ціна автомобіля зросла з 52600 грн. до 71680 грн. Відповідачем жодного разу не було надано позивачу доказів зміни роздрібної ціни автомобіля виробником, процедура повідомлення позивача про зміну ціни в Угоді не передбачена. Разом з тим, позивачу безпідставно, вже після пред'явлення ним вимоги до відповідача про повернення зайво сплачених коштів, була нарахована сума заборгованості у розмірі 44166,50 гривень, але і ця сума заборгованості не є остаточною, адже її нарахування може продовжуватися безкінечно на підставі указаних вище спірних умов. Поряд із цим, умови Угоди №204617 не містять права позивача на розірвання угоди у разі його незгоди саме зі збільшенням ціни автомобіля, порівняно з тією, що була погоджена на момент укладання Угоди, хоча право Учасника на розірвання Угоди передбачено в інших випадках. Так, Статтею 5 Угоди передбачено, що «Учасник системи має право розірвати Угоду до моменту отримання Автомобіля», пунктом 16.1 статті 16 Додатку № 2 до Угоди також передбачено право Учасника системи розірвати Угоду за власним бажанням за умови не отримання ним автомобіля, пункт 16.7.Статті 16 надає право Учаснику системи розірвати Угоду та відмовитись від подальшої участі в системі Автоплан протягом 7 (семи) календарних днів від дати підписання Угоди. Позивач вважав умови несправедливими та такими, що повинні бути визнаними недійсними, просив постановити рішення, яким визнати недійсними умови статті 5 угоди №204617 від 21 серпня 2008 року, статей 4 та 5 Додатку до угоди щодо надання відповідачу право самостійно змінювати суму заборгованості у бік збільшення в разі зміни ціни автомобіля.

В судове засідання позивачка не зявилася, від її представника надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, в своєму письмовому запереченні позовні вимоги не визнав, посилався на те, що сплив строк позовної давності звернення позивача до суду, угоду № 204616 та додатки №1,№2 до неї було укладено 21.08.2008 року, а позивач звернувся до суду в січні 2016 року. Умови надання позивачеві послуг на підставі Угоди та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в угоді та додатках до неї. Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. У позивача відповідно до п. 16.7 ст. 16 додатку №2 до угоди було 7 календарних днів від дати підписання угоди для самостійного повторного ознайомлення з умовами угоди та додатків до неї, та у випадку незгоди з умовами угоди для її розірвання. Проте позивач в семиденний термін не звертався до ПрАТ «АІСЕ Україна» з заявою про розірвання угоди у визначеному порядку, а отже умови угоди були зрозумілі позивачу, він вважав їх справедливими по відношенню до себе. Предметом угоди про надання послуг є не купівля продаж автомобіля, а послуги, які надаються за системою «Автоплан». Тобто, предметом спірної угоди є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, а не купівлі-продаж автомобіля, про що вказував позивач. На правовідносини між позивачем та відповідачем не поширюється дія норм ст. 691 ЦК України на які посилається в своєму позові позивач.

Зясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності з ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.( ст.ст. 11, 12 ЦК України)

У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобовязання боржником він зобовязаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки.

Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем в рамках створеної відповідачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів "Автоплан" було укладено Угоду №204617 та підписано Додатки № 1 та 2 до неї( арк.с.7-17).

Укладена угода за правовою природою є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити придбання позивачем товару за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників, а учасник в свою чергу зобов'язаний сплатити вартість товару та вартість надання послуги шляхом внесення періодичних платежів. Додаток № 1 до угоди передбачав отримання позивачем автомобіля ДЕУ Lanos 1,5 за ціною 52600,00 грн.

29 серпня 2011 року між сторонами Угоди було підписано Додаток №3 до Угоди №204617, в якому зазначено, що на момент підписання цього Додатку Учасник системи сплатив 27110, 83 грн., заборгованість учасника системи на момент підписання цього додатку складає 72803,62 грн.

У відповідності з ст. 2 укладеної між сторонами Угоди відповідач гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови, що учасник системи виконає всі зобовязання, які випливають з угоди Ці гарантії АІСЕ забезпечуються угодами, укладеними між АІСЕ та виробником та/або імпортером та/або дистрибютором автомобілів.

Статтею 5 Угоди та Додатком №1 до Угоди передбачено зобовязання позивача сплатити плату за послуги, повязані зі вступом до системи при укладенні Угоди у розмірі 3 % з ПДВ від поточної ціни автомобіля, сплатити плату за послуги, повязані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права у розмірі 3 % з ПДВ від поточної ціни автомобіля, щомісячно сплачувати повні внески, сплачувати внески зі страхування автомобіля після його отримання.

Правила функціонування Автоплану визначені додатком №2 до укладеної між сторонами Угоди( ар.с. 8). Додатки 1 та 2 є невідємними частинами Угоди. Сторони домовляються, що ц випадку виникнення суперечностей між цією угодою та додатком №2 , перевагу мають положення Додатка №2, в якому викладено правила функціонування системи для всіх учасників системи. ( стаття 8 Угоди, ар. с. 7).

Поточна ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором автомобіля в останній робочий день кожного місяця протягом всього строку існування групи та є основою розрахунку розміру складових Повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою.

Ціна автомобіля, яка повідомлена виробником/імпортером на дату сплати чергового щомісячного платежу і яка береться для розрахунку його розміру, повідомляється кожному Учаснику щомісяця у квитанції на сплату щомісячного платежу.

В п.4.3 ст. 4 Додатку №2 до Угоди вказано, що Поточна ціна автомобіля зазначена у Додатку №1 до Угоди - це остання поточна ціна автомобіля повідомлена виробником на день укладання угоди. Визначення ціни автомобіля на момент підписання угоди необхідно для визначення розміру Вступного внеску в грошовому еквіваленті. В даному випадку ціна автомобіля виступає в якості вказівки на спосіб визначення розміру оплати з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером. Такий спосіб визначення ціни погоджений між позивачем та ПрАТ "АІСЕ Україна" в угоді під час підписання з якою позивач мав реальну можливість ознайомитися при її підписанні, про що свідчить зміст ст. 6 Угоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до ч. ч. 5, 6, 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що ознак, зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", в судовому засіданні не встановлено, тому кваліфікувати умови укладеного між сторонами договору як несправедливих немає законних підстав.

Таким чином, підстав для визнання укладеного між сторонами договору, недійсним, суд не вбачає.

Укладений між сторонами договір узгоджується з положеннями статті 3 ЦК України щодо свободи договору та свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, статі 6 ЦК України, у відповідності з якою сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, статтею 12 ЦК України, у відповідності з якою особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Отже, укладений між сторонами договір відповідає нормам чинного законодавства, тому немає підстав для визнання недійсним умов статті 5 угоди №204617 від 21 серпня 2008 року, статей 4 та 5 Додатку до угоди щодо надання відповідачу право самостійно змінювати суму заборгованості у бік збільшення в разі зміни ціни автомобіля.

Керуючись ст. ст. 213,214,215 ЦПК України, ст. ст. 10,60 ЦПК України, ст.ст. 1, 4, 9, 34, Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 203, 215, 230 ЦК України, п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 3,6,12. 627 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про захист прав споживачів - за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Степаненко