Справа № 360/1903/15-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3376/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 4 31.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Національного університету біоресурсів і природокористування України, третя особа: відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» про визнання права на приватизацію,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У серпні 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй, як співробітниці коледжу надана кімната АДРЕСА_1, для її проживання, та проживання її сім'ї оскільки вона з 1995 року по даний час працює у коледжі. З 2001 року вона з дочкою зареєстрована та проживає у спірній кімнаті.

Просила визнати за нею право на приватизацію житла у вигляді кімнати АДРЕСА_1

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач в своїй апеляційній скарзі просила його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що дія Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» не поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні державних навчальних закладів, а відтак позивач не відноситься до громадян, на яких поширюється дія цього Закону та які можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України).

Однак за ч.3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зареєстрована та проживає в кімнаті АДРЕСА_1 який належить державі і його балансоутримувачем являється Національний університет біоресурсів і природокористування України, що підтверджується копією паспорта позивачки (а.с.11-13), копією листа Бородянського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Київській області №18/1114 від 09 жовтня 2015 року (а.с.65) та копією витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна (а.с.97-105).

На заяву позивача щодо приватизації кімнати в гуртожитку їй було відмовлено, що підтверджується листом Національного університету біоресурсів і природокористування України №2331 від 17 липня 2014 року (а.с.44). Як вбачається з листа виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області № 01-10-14 від 06 січня 2016 року гуртожиток АДРЕСА_1 в комунальну власність територіальної громади селища Немішаєве не передавався (а.с.161).

Враховуючи вищенаведена, колегія суддів вважає, що оскільки позивач не відноситься до громадян, на яких поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» та які можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: