Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2228/16 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» , будівельно - господарський гіпермаркет «Епіцентр К», в якому просив поновити його на роботі на посаді верстатника деревообробних верстатів відділу форматно-розкрійної дільниці ТОВ «Епіцентр К» будівельно-господарського гіпермаркету « Епіцентр К», зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 07.09.2015 року, зобов'язати відповідача відшкодувати завдану незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з листопада 2012 року працював на посаді верстатника деревообробних верстатів відділу форматно-розкрійної дільниці ТОВ «Епіцентр К» будівельно-господарського гіпермаркету «Епіцентр К». Покладені на нього обов'язки виконував в повному обсязі, стягнень не мав.

06 вересня 2015 року він відклав упаковку з пістолетом для монтажної піни, з метою її подальшої покупки. Після цього, через обман співробітників служби безпеки магазину, він, під їх диктовку, написав пояснення про те, що нібито хотів викрасти вказаний товар, а заступник начальника служби безпеки з цього приводу звернувся до міліції з заявою про крадіжку.

З цього часу його не допускали на роботу, він не був ознайомлений з наказом про звільнення, не отримав трудову книжку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в ТОВ «Епіцентр К» на посаді верстатника деревообробних верстатів форматно - розкрійної дільниці, тюнінг гіпермаркету м. Запоріжжя.

Стягнуто з ТОВ «Епіцентр К» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без урахування податків й інших обов'язкових платежів за період з 09 вересня 2015 року по 24 березня 2016 року в сумі 35 392 грн. 86 коп., в відшкодування моральної шкоди 500 грн. та судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині визначення судом періоду вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розміру моральної шкоди, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду про часткове задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, задовольнивши позов в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Епіцентр К» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду. Посилається на необґрунтованість ухваленого судом рішення, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначають про пропуск ОСОБА_3 строку для звернення з позовом до суду.

Апелянт ТОВ «Епіцентр К» зазначає, що роботи вказані в посадовій інструкції позивача безпосередньо пов»язані з матеріальними цінностями. Також, зазначені роботи відносяться до переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність. Для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв»язку з втратою довіри не має значення, чи був з таким працівником фактично укладений договір про повну матеріальну відповідальність, досить того, що він повинен укладатися та що працівник здійснив за наявності його вини дії, що дають підстави для втрати довіри. Беручи до уваги вищевказані обставини та той факт, що ОСОБА_3 маючи вільний доступ до матеріальних цінностей, займаючи посаду працівника, робота якого була пов»язана з безпосереднім обслуговуванням товарних цінностей, скоїв крадіжку, внаслідок чого дирекція мала всі підстави для втрати довіри до ОСОБА_4 під час виконання ним своїх посадових обов'язків.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Судом встановлено, згідно копії трудової книжки, наказом ТОВ «Епіцентр К» № 186-к від 09.11.2012 року ОСОБА_3 прийнято на роботу до ТОВ «Епіцентр К» на посаду верстатника деревообробних верстатів форматно - розкрійної дільниці, тюнінг гіпермаркету м. Запоріжжя (а.с.43).

Згідно доповідної записки начальника СБ гіпермаркету «Епіцентр К» м. Запоріжжя В.І. Діденко, операторами відео нагляду магазину 06.09.2015 року близько 19-00 годин звернено увагу на ОСОБА_3, який взяв з вітрини торгового ряду № 20 пістолет для монтажної піни, вартістю 400 гривень та з ним направився на територію ФРД. В подальшому, о 21-20 годині ОСОБА_3 покинув магазин через службовий вхід , не сплативши за товар (а.с.28).

07.09.2015 року ОСОБА_3 надав пояснення на ім»я директора гіпермаркету «Епіцентр К», в яких зазначив, що дійсно взяв з вітрини магазину монтажний пістолет та приніс його до дільниці ФРД. Після закінчення робочого дня затримався та розібрав пістолет, сховавши його за спино так , щоб він не випирав. На прохідній його не виявили. Після того, як переодягнувся, пройшов з інспектором, де пістолет і був знайдений. Пістолет повернув, свою помилку визнав (а.с.29) .

Доповідною запискою від 08.09.2015 року начальника відділу «ФРД та тюнінгу» Шиманиці Д.С. встановлено, що 08.09.2015 року позивач не з»явився на роботу, пояснень з цього приводу не надав.

Наказом № 112/к від 09.09.2015 року ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету «Епіцентр К» м. Запоріжжя, позивача ОСОБА_3, верстатника деревообробних верстатів форматно-розкрійної дільниці, з 09.09.2015 року , звільнено за втрату довіри, згідно п.2 ст. 41 КЗпП України.

12.09.2015 року відповідачем на адресу Жовтневого РВ ЗМУ УМВСУ в Запорізькій області направлено заяву про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення з вимогою внести вказану заяву до ЄРДР (а.с. 30).

На теперішній час в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 1-кп 331/41/16 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні крадіжки з гіпермаркету «Епіцентр К» .

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов визначені ст. 41 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не належить до категорії працівників, яких може бути звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та на час звільнення позивача з роботи у передбаченому законом порядку факту вчинення останнім крадіжки не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

За цією підставою можуть бути звільнені працівники, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності.

Для розірвання трудового договору за правилами п. 2 ст. 41 КзпП України потрібно наявність наступних умов: 1) працівник безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.д.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органа.

Перевірка наявності чи відсутності указаних підстав для звільнення ОСОБА_3 з роботи у зв'язку із втратою довір'я на момент такого звільнення є необхідною для правильного вирішення спору між сторонами.

Так, товарні цінності - це матеріальні цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, або відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, збереження, транспортування, розподіл тощо.

Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності - це переважно особи, які займаються прийманням, збереженням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо, а також особи, які застосовують в процесі виробництва передані ним цінності.

Під термінами "зберігання", "обслуговування" і "розподіл цінностей" слід розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, у тому числі не пов'язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальним правилом такі працівники у разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів.

Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов'язків, які визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати, чи становить виконання операцій, що пов'язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов'язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов'язок по обслуговуванню цінностей може бути передбачений тарифно-кваліфікаційними довідниками, посадовими інструкціями та іншими нормативними актами.

Крім того, як роз'яснено в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-104цс14 від 24 вересня 2014 року, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач працював на посаді верстатника деревообробних верстатів форматно - розкрійної дільниці, згідно посадової інструкції на нього покладені наступні обов'язки: виконувати роботи відповідно до замовлень; піклуватися про бережне використання інструментів виробничого устаткування, робочого одягу тощо; забезпечувати економне використання експлуатаційних засобів; проводити розкрій та кромкування ДСП, ДВП, ОСБ, фанери, стільниці, врізати мийки; установлювати й знімати деталі після обробки; спостерігати за роботою систем верстатів, що обслуговуються, за показниками цифрових табло і сигнальних ламп; перевіряти якість обробки деталей контрольно-вимірювальними інструментами та візуально; налагоджувати окремі прості й середньої складності вузли і механізми під керівництвом начальника дільниці; врізати фурнітуру у двері; приймати замовлення на прирізку скла та встановлення у двері; виготовляти меблі для внутрішніх потреб гіпермаркету; бути в належному фізичному стані, під час виконання своїх посадових обов'язків дотримуватися правил техніки безпеки (а.с.75).

Договір про повну матеріальну відповідальність з ОСОБА_3 не укладався, а доказів того, що наданий представником відповідача договір № 1 про колективну матеріальну відповідальність від 10 вересня 2010 року, був укладений з ОСОБА_3, також не надано, оскільки він не містить відомостей про те, що позивач з вказаним договором був ознайомлений під підпис (а.с.109-115).

Надаючи належну оцінку переліку та обсягу повноважень позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач безпосередньо не обслуговував грошові кошти та цінності, такі операції не становили основний зміст його трудових обов'язків.

Виконуючи посадові обов'язки верстатника деревообробних верстатів форматно - розкрійної дільниці, за відсутності конкретного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, та за відсутності передачі безпосередньо грошових та товарних цінностей під звіт, позивач не міг бути суб'єктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Отже, твердження апелянта ТОВ «Епіцентр К» про необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також суд першої інстанції з посиланням на ст.233 КЗпП України, враховуючи пояснення свідків та неотриманням ОСОБА_3 на час звернення до суду копію наказу про звільнення та трудової книжки, дійшов правильного висновку, що строк звернення позивача до суду не пропущений.

Доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що суд мав враховувати, що вимушений прогул починається не з 09.09.2016 року , а з 07.09.2016 року спростовується матеріалами справи. Так, Наказом № 112/к від 09.09.2015 року ТОВ «Епіцентр К» гіпермаркету «Епіцентр К» м. Запоріжжя, позивача ОСОБА_3, верстатника деревообробних верстатів форматно-розкрійної дільниці, звільнено за втрату довіри, згідно п.2 ст. 41 КЗпП України з 09.09.2015 року.

Також відповідає характеру та ступеню моральних страждань у відповідності до вимог ст.237-1 КЗпП України розмір стягнутої моральної шкоди. Суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, прийняв до уваги ступінь моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок незаконного звільнення, а також виходячи з засад розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: