Справа № 199/6336/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Лавріщевій Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Автоден» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу та понесених у зв'язку з цим витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 підприємство «Автоден» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу та понесених у звязку з цим витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.07.2010 в м. Дніпропетровську з вини водія ОСОБА_1, який керував автомобілем «МАН», державний номер НОМЕР_1, перед виїздом не забезпечив технічний стан автомобіля, що призвело до розгерметизації шини, пневматичного вибуху, внаслідок якого елементи гравія відлетіли в бік автомобіля БМВ, державний номер НОМЕР_2, який на праві власності належить ОСОБА_3

Вина ОСОБА_1 у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 21 серпня 2010 року.

За вищезазначеним страховим випадком ПАТ «Страхова компанія «Провідна» потерпілій особі ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 11 346,05 грн.

09.02.2015 за позовом ПАТ Страхова компанія «Провідна» господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення, відповідно до якого стягнуто з Приватного підприємства «Автоден» на користь ПАТ Страхова компанія «Провідна» шкоду у розмірі 11 346,05 грн. та 1 827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2015 вищезазначене рішення господарського суду Дніпропетровської області змінено та стягнуто з Приватного підприємства «Автоден» на користь ПАТ Страхова компанія «Провідна» шкоду у розмірі 11 346,05 грн. та 1 720,50 грн. витрат по сплаті судового збору. Господарським судом Дніпропетровської області 06.05.2015 року ПАТ Страхова компанія «Провідна» було видано наказ, на підставі якого 05.06.2015 року ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу.

18.06.2015 ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав виконання у повному обсязі ОСОБА_2 підприємством «Автоден» вищезазначеного наказу господарського суду Дніпропетровської області та сплати суми 13 066,55 грн., а також 125,41 грн. суми витрат за виконавчим провадженням.

Посилаючись на те, що на момент скоєння ДТП позивач хоча й перебував у трудових відносинах з ОСОБА_2 підприємством «Автоден», однак не виконував покладених на нього трудових обов'язків та використовував автомобіль за власним розсудом, тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 13 066 грн. 55 коп., 125 грн. 41 коп. витрат за виконавчим провадженням ВП №47750275, а також понесені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп..

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував та пояснив, що він на час скоєння ДТП виконував трудові обов'язки по перевезенню вантажу по Донецькому регіону. Безпосередньо перед виїздом з території ПП «Автоден» механіком технічний стан автомобіля не перевірявся та позивач, перебуваючи за кермом автомобіля, не міг передбачити та уникнути розгерметизації, пневматичного вибуху та розірвання внутрішньої шини. Окрім цього, договір про повну матеріальну відповідальність з ним не укладався та ним особисто не підписувався, у зв'язку з чим просив відмовити у позові у зв'язку з відсутністю його вини.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечував, посилаючись на те, що між водієм та позивачем не було договору про повну матеріальну відповідальність, на час скоєння ДТП він виконував трудові обов'язки по перевезенню вантажу, тому позовні вимоги можуть бути задоволені частково, лише в межах середньомісячного заробітку працівника.

Вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з постановою Калінінського районного суду м.Донецька від 21 серпня 2010 року, 07.07.2010 року у м.Донецьку з вини водія ОСОБА_1, який керував автомобілем «МАН», державний номер НОМЕР_1, перед виїздом не забезпечив технічний стан автомобіля, що призвело до розгерметизації шини, пневматичного вибуху, внаслідок якого елементи гравія відлетіли в бік автомобіля БМВ, державний номер НОМЕР_2, який на праві власності належить ОСОБА_3. За вказане адміністративне правопорушення позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.31).

За даним страховим випадком ПАТ «Страхова компанія «Провідна» потерпілій особі ОСОБА_3 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 11 346,05 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року було стягнуто з Приватного підприємства «Автоден» на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» шкоду у розмірі 11 346 грн. 05 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 грн. Постановою Дніпропетровського апеляційного Господарського суду від 28.04.2015 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року було змінено в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору.

На виконання постанови суду від 28.04.2015 року Господарським судом Дніпропетровської області 06.05.2015 року ПАТ Страхова компанія «Провідна» було видано наказ, на підставі якого 05.06.2015 року ВДВС було відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу.

18.06.2015 року ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав виконання у повному обсязі ОСОБА_2 підприємством «Автоден» вищезазначеного наказу Господарського суду Дніпропетровської області та сплати суми 13 066,55 грн., а також 125,41 грн. суми витрат за виконавчим провадженням.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.09.2009 року відповідача ОСОБА_1 було прийнято на роботу в ПП «Автоден» на посаду водія другого класу, що підтверджується трудовою книжкою, яка знаходиться в матеріалах справи.

Середньомісячний заробіток відповідача ОСОБА_1 станом на 01.07.2010 року складав 922,00 грн., що підтверджується штатним розписом Приватного підприємства «Автоден».

Згідно зі ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно зі ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести

зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем ОСОБА_2 підприємством «Автоден», виконуючи обовязки водія із встановленою заробітною платою у розмірі 922 грн. 00 коп., договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався, тому суд вважає визначити заподіяну з вини відповідача шкоду при виконанні трудових обов'язків у розмірі мінімального розміру заробітної плати 922 гривень 00 копійок на час завдання такої шкоди, оскільки відсутні правові підстави для її визначення у більшому розмірі ніж цей заробіток.

Суд ставиться критично до посилань представника позивача стосовно того, що на час скоєння ДТП ОСОБА_1 не виконував трудових обов'язків та використовував автомобіль у власних цілях, оскільки в ході розгляду справи з'ясовано, що водії ПП «Автоден», в тому числі й відповідач, перевозили вантаж за подорожніми листами у відповідних регіонах України. Згідно з подорожнім листом від 06.07.2010 року (а.с.30) водій ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу за маршрутом: м.Дніпропетровськ м.Маріупіль м.Донецьк м.Северодонецьк м.Дніпропетровськ, виїзд з гаражу 7.00 год., повернення в гараж 19.00 год., що за кілометражем не може відповідати дійсності в частині повернення автомобіля в гараж о 19-00 год., оскільки середня відстань між містами становить: м.Дніпропетровськ м.Маріупіль = 356 км; м.Маріупіль м.Донецьк = 113 км; м.Донецьк м.Северодонецьк = 205 км; м.Северодонецьк м.Дніпропетровськ = 353 км. (усього близько 1027 км), у зв'язку з чим дану відстань на вантажному автомобілі за 10 год. з постійною зі швидкістю 100 км./год. та часом для відгрузки вантажу неможливо подолати. Окрім цього, свідок ОСОБА_6, який на той час працював у позивача менеджером з продажу та безпосередньо здійснював контроль за роботою водія ОСОБА_1 пояснив, що відповідача виїжджав у рейс на 2 дні, тому 07.07.2010 року він перебував у м.Донецьку, куди перевозив вантаж та знаходився при виконанні своїх службових обов'язків. Дану обставину пояснив і свідок ОСОБА_7, який на той час також працював водієм у ПП «Автоден» та йому особисто відомо, що на час розгерметизації у м.Донецьку шини автомобіля, на якому працював ОСОБА_1, останній перебував у м.Донецьку виконуючи трудові обов'язки, також пояснив, що механік на підприємстві відсутній, тому технічний огляд автомобілів перед виїздом у рейс не здійснювався, договір про повну матеріальну відповідальність з водіями не укладався.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України витрати по справі у розмірі 243 гривні 60 копійок стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 61, 88, 212, 214, 215, 218, 224, 232 ЦПК України, ст.ст. 23, 1191 ЦК України, ст.ст. 130, 131, 132, 134 КЗпП України, Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства «Автоден» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу та понесених у зв'язку з цим витрат, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Автоден» в порядку регресу 922,00 гривні матеріальної шкоди та 243 гривні 60 копійок витрат у справі, а всього 1165 (одна тисяча сто шістдесят п'ять) гривень 60 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя