У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 2 763 грн 19 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 листопада 2007 року. У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, станом на 24 січня 2014 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 37 085 грн 17 коп., з яких: 2 763 грн 20 коп. - заборгованість за кредитом; 13 535 грн 19 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 447 грн 60 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом; 18 097 грн 03 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 742 грн. 15 коп. - штраф (процентна складова). Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 тис. грн, відповідно до укладеного 20 жовтня 2010 року договору між позивачем та відповідачем ПАТ «А-Банк».

Позивач зазначав, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, вимога до поручителів залишена без задоволення, а тому просив суд: стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 085 грн 17 коп.; стягнути солідарно з відповідачів 10 тис. грн; стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3 200 грн; стягнути з ОСОБА_2 судовий збір.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 заборгованість за кредитом у розмірі 2 763 грн 20 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом 13 535 грн 19 коп.; заборгованість за комісією за користування кредитом 447 грн 60 коп.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача неустойки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що позивачем не надано обґрунтований розрахунок заборгованості щодо неустойки та правильно встановив невідповідність наслідків порушення відповідачем зобов'язання принципам розумності та справедливості.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак