Провадження №2/200/3144/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

16 березня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №DNH4KS23110135 від 11.08.2006 року у розмірі 44171.86 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11.08.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNH4KS23110135, на підставі якого позичальнику передано у платне строкове користування кредитні кошти в розмірі 2478,76 грн. Розмір відсоткової ставки складає 25,08% річних. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду та просить стягнути наявну у відповідача заборгованість у розмірі 44 171,86 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розряду справи не зверталась.

Статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 11 серпня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір №DNH4KS23110135. Умовами кредитного договору визначено, що позичальник ОСОБА_2 отримує у платне строкове користування кредитні кошти в розмірі 2478,76 грн., за умови сплати 25,08 % річних, а при порушенні зобовязання 72% річних, та при встановленому строку користування 1 рік.

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ПАТ КБ «Приват Банк», з якими при підписанні анкети-приєднання погодилась відповідач, визначено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязання здійснюється протягом 3 років з дня коли відповідне зобовязання має бути виконано позичальником та збільшено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, пені, штрафу до пяти років.

Суд зазначає, що оскільки кредит відповідачем було отримано на придбання мобільного телефону, то останній є споживчим, і на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені в заяві, Умовах та Тарифах та щомісячно повертати отриманий кредит та сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення термінів повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Так, відповідно до заяви позичальника банк надає позичальнику строковий кредит, з кінцевим строком повного розрахунку 11 серпня 2007 року.

Розрахунок заборгованості складений позивачем свідчить про те, що відповідач до 16.05.2014 року взагалі не виконувала прийняті на себе зобовязання, отже, починаючи з 23 вересня 2006 року (сплата кредиту за договором здійснюється у період з 15 по 22 число наступного місяця), позивачу було відомо про порушення зобовязання відповідачем. Також, суд приймає до уваги, що позивачем не представлено доказів виконання зобовязання кредитором.

Позовна заява надійшла до суду 07 липня 2015 року, тобто по спливу як загального так і пятирічного строку позовної давності.

Як передбачено п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки з спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Враховуючи, що позивачем строк позовної давності пропущений, спір виник з договору споживчого кредитування, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 81, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії заочного рішення.

Суддя Т.В.Шевцова