Справа № 361/1662/14-ц Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/2241/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 14.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобовязання вчинити дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобовязання вчинити дії, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0607 га, розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області.

Відповідно до державного акту належна їй земельна ділянка межує із земельною ділянкою, яка знаходиться у власності ОСОБА_2, яка чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зокрема встановила на спірній земельній ділянці огорожу, чим суттєво зменшила площу належної їй на праві власності земельної ділянки.

Також вказвала, що для відновлення свого порушеного права вона змушена була звернутися до ТОВ «Укргеотоп» та сплатити йому грошові кошти у розмірі 3000 грн. за винесення меж в натурі та складання ситуаційної схеми та понести витрати на юридичну допомогу у розмірі 6000 грн.

Враховуючи вищенаведене та з урахуванням уточнень позивачка просила суд зобовязати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою №431, що знаходиться у садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області (кадастровий номер :03:005:0023), право власності на яку належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 207279 27 вересня 2011 року, зобовязати ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно встановлену огорожу на земельній ділянці №431, розташованій у садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області (кадастровий номер :03:005:0023), зобовязати ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки №431, розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області (кадастровий номер :03:005:0023) шляхом знесення самовільно встановленої огорожі та зміщення межі у сторону земельної ділянки №430, розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області (кадастровий номер № :03:005:0045) відносно існуючої тимчасової межі між ними відповідно до опису її меж, а саме: по лінії БА (вулиця) змістити на 2,88 метри; по лінії ВГ - змістити на 2,03 метри; а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 9000 грн. і сплачені судові витрати.

Позивачка посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0607 га, розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської Ради Броварського району і відповідно до Державного акту її земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2, яка чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, встановивши на спірній земельній ділянці огорожу, чим суттєво зменшила площу належної їй на праві власності земельної ділянки. Для відновлення свого порушеного права вона змушена була звернутися до ТОВ «Укргеотоп» та сплатити йому 3000 грн. за винесення меж в натурі та складання ситуаційної схеми і понесла витрати на юридичну допомогу в розмірі 6000 грн.

Крім того, позивачка вказувала, що неправомірними діями відповідача, які виразилися у самовільному захопленні та утриманні належного майна їй завдано моральну шкоду, розмір якої оцінила в 5000 грн., що полягає у душевних стражданнях.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 28.10.2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17.06.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні земельною ділянкою №431, що знаходиться у садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області (кадастровий номер :03:005:0023) та належить їй згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку ЯК № 207279.

Зобовязано ОСОБА_2 відновити межі земельної ділянки №431, розташованої у садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області (кадастровий номер :03:005:0023), що належить ОСОБА_3 шляхом знесення за власний рахунок самовільно встановленої огорожі на земельній ділянці №431.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на проведення судової експертизи у розмірі 5904 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0607 га, розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку. Право власності на зазначену земельну ділянку набула шляхом укладення 3 листопада 2007 року з ОСОБА_4 договору купівлі-продажу.

ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0602 га, розташованої в садовому товаристві «Райдуга» на території Заворицької сільської ради Броварського району Київської області на підставі договору дарування від 13 березня 2013 року.

Зазначені земельні ділянки межують між собою.

Відповідно до опису меж плану зовнішніх меж земельної ділянки державного акту серії І-КВ №010288, виданого на імя ОСОБА_6 та кадастрового плану від точки А до точки Б суміжним землекористувачем (землевласником) значиться ОСОБА_4 - особа, у якої позивачка у справі придбала земельну ділянку згідно із договором купівлі-продажу від 03.11.2007 року.

Відповідно до комісійного акту обстеження земельної ділянки №431 у СТ «Райдуга» від 19.10.2013 року при замірі земельної ділянки ОСОБА_3 виявлено, що вона не відповідає розмірам, вказаним у державному акті на право приватної власності на землю, виданому 26.10.2011 року, площа земельної ділянки менша в натурі, чим вказана у державному акті. Сусід з ділянки №430 порушив генеральний план СТ «Райдуга» і поставив огорожу на земельній ділянці ОСОБА_3 Підстав для недовіри обставинам, викладеним у цьому акті суд вірно не вбачав. Заперечення відповідача щодо тих обставин, що акт є неналежним доказом, судом вірно не прийнято до уваги, так як відомості викладені у акті підтверджуються і іншими зібраними у справі доказами. Так, із ситуаційної схеми, складеної ТОВ «Укргеотоп» вбачається, що межі земельної ділянки позивачки згідно із державним актом не відповідають межам земельної ділянки по факту, які є зменшеними.

Так, з висновку експерта КНДІСЕ №12810/14-41 від 13.02.2015 року судом встановлено, що фактичні межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 частково не відповідають межам, зазначеним у державному акті, при цьому площа земельної ділянки згідно із державним актом складає 0,0607 га, фактично 0,0555 га. Тобто є меншою. Фактичний порядок користування земельною ділянкою, що належить ОСОБА_2 частково не відповідає правовстановлюючим документам, зокрема державному акту на право приватної власності на землю. Фактична площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2, становить 0,1246 га, площа за державним актом 0,0602 га, тобто є збільшеною. Одночасно на вирішення експерта судом було поставлено питання чи має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж земельної ділянки №:03:005:0023 власником земельної ділянки № :03:005:0045 та в якому розмірі. У висновку експертом зазначено, що відповідно до державних актів земельні ділянки ОСОБА_3Я та ОСОБА_2 не перетинаються, не накладаються та не є суміжними, отже порушення меж земельної ділянки ОСОБА_3 ОСОБА_2 відсутнє. Разом з тим, виходячи з опису меж земельних ділянок сторін, що містяться у державних актах та кадастрових планах, про що викладено вище земельні ділянки сторін є суміжними, так зокрема земельна ділянка ОСОБА_3 від точки Г до точки А та від точки В до точки Г межує із земельною ділянкою ОСОБА_6, тобто власником якої на даний час є ОСОБА_2 При цьому земельна ділянка відповідачки із точки А до точки Б межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 У дослідницькій частині висновку експертом вказано, що між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 межа в натурі (на місцевості) встановлена у вигляді паркану із сітки-рабиці.

Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог про зобовязання відповідача не чинити позивачці перешкод у користуванні земельною ділянкою. При розгляді даної справи встановлено, що право позивачки на землю порушено відповідачем у спосіб встановлення паркану на земельній ділянці, що належить ОСОБА_3 Порушене право підлягає відновленню у спосіб зобовязання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновленні меж земельної ділянки та знесення за власний рахунок самовільно встановленої огорожі. Щодо вимог позивачки про змішення межі у сторону земельної ділянки №430 відносно від існуючої тимчасової межі між ними відповідно до опису її меж, а саме по лінії БА (вулиця) змістити на 2,88 метрів по лінії ВГ змістити на 2,03 метри, то дана вимога є безпідставною з огляду на задоволення судом вимоги про відновлення меж земельної ділянки згідно з державним актом. Крім того, обставини щодо зміщення межі саме на 2,88 метрів та 2,03 метрів позивачем не доведені. Доказів, які б підтверджували переміщення саме на такі відстані, судом при розгляді справи по суті здобуто не було, а позивачем не надано.

При повторному розгляді справи по суті, суд сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснював сторонам можливість заявити клопотання про призначення експертизи, проведення додаткової чи повторної експертиз. Такого клопотання від учасників процесу не поступило.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Саме до цього зводяться роз'яснення викладених у п.3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому суд вірно вважав відсутніми підстави для задоволення позову в цій частині.

Посилання позивачки на норми ст.1167 ЦК України, суд теж вірно вважав безпідставними, так як відносини, що виникли між сторонами вказаними нормами не регулюються.

Заявляючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди позивачка вказувала, що їй завдано збитків на суму 9000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Судом першої інстанції було обґрунтовано стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на проведення судової експертизи в розмірі 5904 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Волохов Л.А.

ОСОБА_7