ЄУН № 389/804/16-ц
Провадження № 2/389/275/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого- судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Знам'янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати належним ОСОБА_2, померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 року, правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_1 кадастровий номер НОМЕР_2 на земельну ділянку НОМЕР_5 площею 4,62 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Цибулівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім'я ОСОБА_2. Також позивач просить встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини ОСОБА_2 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 на вказану вище земельну ділянку.

Вимоги обґрунтував тим, що його мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в селі Цибулеве Знам'янського району Кіровоградсбкої області. За життя мати доглянула та поховала у 1998 році свою родичку ОСОБА_2. На момент смерті останньої ОСОБА_3 проживала разом з нею в будинку АДРЕСА_1. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили було встановлено факт їх спільного проживання однією сім'єю. За своє життя ОСОБА_2 перебуваючи в членах КСП «Заповіт Леніна» отримала право на отримання частки (паю) в землях цього підприємства, розпаювання якого відбулося в 1996 році. На момент її смерті діяв Цивільний кодекс України у редакції 1963 року, який у ст.531 визначив право спадкування непрацездатних осіб, які перебували на утриманні померлого не менше року до його смерті. Обставини того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які обидві на ІНФОРМАЦІЯ_2 року були непрацездатними та проживали разом, допомогали в утриманні одна одній, встановленні вказаним вище рішенням суду. Спадшину ОСОБА_2, ОСОБА_1 прийняла шляхом управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК України у редакції 1963 року, і доказом цього є передача останньої належної ОСОБА_2 земельної ділянки в оренду КСП «Цибулівське» ще з 2000 року за сертифікатом НОМЕР_3 від 03 грудня 1996 року, отримання орендної плати та одержання в подальшому державного акту серії НОМЕР_1 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_4 на земельну ділянку №261, кадастровий номер НОМЕР_2. Оригінал цього державного акту знаходиться у нього. Таким чином його мати ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, що він і просить встановити у судовому порядку. Інших спадкоємців у ОСОБА_2 не було.

Крім того вказав, що у державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 неправильно зазначено прізвище його власника, а саме вказано ОСОБА_2, замість ОСОБА_2.

Також зазначив, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла йому все своє майно. Таким чином він має успадкувати після смерті матері земельну ділянку відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, яку вона у свою чергу успадкувала після смерті ОСОБА_2

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 та просить розглядати справу без участі представника сільської ради.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Цибулеве Знам'янського району Кіровоградської області. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року в селі Цибулеве Знам'янського району Кіровоградської області (а.с. 10).

Відповідно до довідки Цибулівської сільської ради від 14 квітня 2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, по день смерті проживала разом з ОСОБА_3 у АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 на день смерті проживала разом з сином ОСОБА_1, який здійснив її поховання (а.с. 9). Рішенням Знам'янського міськрайонного суду (справа №2-о/389/133/14) встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, яким посвідчується право власності на земельну ділянку НОМЕР_5, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 4,62 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Цибулівської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 12). Між ОСОБА_3 (ОСОБА_4.) та ПСП «Цибулівське» 08 грудня 2000 році укладено договір оренди земельної частки (паю) розміром 5,36 умовних кадастрових гектарів, право на яке засвідчено сертифікатом (а.с. 14).

03 листопада 2003 року Цибулівською сільською радою посвідчено заповіт ОСОБА_1, згідно з яким вона все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 13).

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області (справа №2-о/389/72/14) встановлено факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме що вони доводяться один одному матір'ю і сином (а.с. 8).

Згідно з довідками нотаріуса та інформаційними довідками зі спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася. Після смерті ОСОБА_3 14 вересня 2006 року заведено спадкову справу № 277. З заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої ОСОБА_1 Останнім отримано свідоцтва про право на спадщину, яка складається з майнового паю члена КСМ «Заповіт Леніна» та земельної ділянки НОМЕР_7, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_6, площею 4,16 розташованої на території Цибулівської сільської ради (а.с.27, 28, 29, 30-38).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК Українизастосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР у редакції 1963 року.

Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР у редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

За правилами ст.ст.548,549 ЦК УРСР у редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Окрім того, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема факт прийняття спадщини (щодо спадкових відносин, що існували до введення в дію Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, який прийшов на зміну ЦК УРСР 1963 р.).

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст.529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 531 ЦК УРСР встановлено, що до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не входить до числа спадкоємців ОСОБА_2 передбачених ст.ст.529,530 ЦК УРСР у редакції 1963 року. Особи, які не є родичами, але на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним (такою судовим рішенням визнана ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_2), до числа спадкоємців згідно з нормами ЦК УРСР не належать, а тому правила ст.549 ЦК УРСР щодо прийняття спадщини, крім майна, на яке складено заповіт, на неї не розповсюджується.

Доказів того, що ОСОБА_3 будучи непрацездатною особою перебувала на утриманні ОСОБА_2 не менше одного року, як про це зазначено в позові, в судове засідання не надано. Суд, відповідно до ст.11 ЦПК України позбавлений можливості самостійно збирати докази. Клопотань про витребування доказів позивач суду не заявляв. До того ж суд критично ставиться до таких посилань позивача, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 було 92 роки, тож утримання вона потребувала сама.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту прийняття ОСОБА_3 спадщини ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

До того ж, враховуючи той факт, що ОСОБА_3 спадкоємцем якої є ОСОБА_1, не входить до числа спадкоємців ОСОБА_2, передбачених ст.ст.529,530 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд вважає, що не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо встановлення факту належності спадкодавцю ОСОБА_2, правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю, оскільки встановлення цього юридичного факту не призведе до правових наслідків прийняття спадщини, на що розраховує позивач.

Позовна вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 на належну ОСОБА_2 земельну ділянку є похідною від позовної вимоги про встановлення факту прийняття ОСОБА_3 спадщини ОСОБА_2, а тому також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.3,10,11, 57,58,60, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Цибулівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова