Справа № 645/2041/14-ц
Провадження № 2-п/645/28/16
УХ В А Л А

іменем України

27 квітня 2016 р. Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючий суддя Сілантьєвої Е.Є.

Секретар судового засідання Момот О. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Фрунзенський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходилася цивільна справа за зазначеним позовом.

Заочним рішенням від 23 червня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Фрунзенський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку був задоволений. Було визнано ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків вул.. Межлаука, б. 6/1, кв. 21, а також зобовязано Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку зазначених осіб.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою про перегляд заочного рішення, про відновлення порушеного права користування відповідачами квартирою № 21 по вул.. Межлаука, 6/1, а також про поновлення їх реєстрації у спірної квартирі. В обґрунтування заяви зазначили, що вони дійсно не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3, але внаслідок напружених відносин у родині. Весь цей час вони сплачували комунальні послуги, у квартирі залишилися їх особисті речи і тому визнання втративши ми право користування квартирою є протиправним.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, підтримала заяву та просила її задовольнити. Також пояснила, що відповідачі не звертались з заявами про поновлення свого порушеного права на користування житлом, оскільки вони весь час мали можливість вільного доступу до квартири, і тільки у лютому, вони побачили що у квартирі мешкають особи, яки були виселені з квартири за рішенням суду.

Представник ОСОБА_4 , ОСОБА_6, у судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви посилаючись на її необґрунтованість.

Представник міграційної служби в Харківської області Фрунзенського районного відділу до судового засідання не зявилась, про день та час розгляду заяви повідомлялась своєчасно та належним чином, надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності.

Позивач ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 231 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Суд, вислухавши пояснення представника заявників та представника третьої особи, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення та додані до неї документи, вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Пункт 30 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» встановлює, що заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до ст. 224 ЦПК України допускається лише у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з'явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними.... і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог. Тобто, однією з необхідних умов для заочного провадження є неявка відповідача в судове засідання. Неявкою відповідача є його фактична відсутність в залі судового засідання при розгляді справи по суті. При цьому необхідно враховувати, що неявкою відповідача є його особиста відсутність, а також відсутність його представника.

Матеріали справи свідчать, що на адресу реєстрації відповідачів, зазначені в позовній заяві, а також в довідці з адресно-довідкового бюро, були направлені: ухвала суду про відкриття провадження у справі від 24.03.2014 року, копія позовної заяви та додані до неї документи, а також судові повістки, які повернулися до суду з довідками поштової установи про причини невручення, а саме «закінчення терміну зберігання». Суд вважав, що небажання відповідачів отримати рекомендовані листи з судовими повістками на пошті є відмовою останніх одержати судові повістки та відповідно до вимог ч. 8 ст. 76 ЦПК України, дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Разом з цим, за вимогами ч. 1 ст. 232 ЦПК України для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна стверджувати про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, шляхом направлення на їх адресу судових повісток (а.с.25, 27, 29, 30, 35, 36).

23 червня 2014 року вищевказаній справі було постановлено заочне рішення, копія якого була направлена відповідачам по справі (а.с. 47-48).

Таким чином, доводи відповідачів та їх представника про те, що відповідачі не мав можливості приймати участь у судовому засіданні, надавати пояснення та заперечення за позовом через неналежне повідомлення про час та місце розгляду справи, є неспроможними та такими, що не знайшли свого підтвердження.

Також, посилання заявника на те, що відповідачі не мешкали у квартирі внаслідок напружених стосунків з родичами та створеннями останніми умов для неможливого сумісного проживання не знайшли свого підтвердження та не підтверджено належними та допустимими доказами. Так, відповідно до пояснень представника відповідачів, вони протягом 2013-2015 років не звертались з заявами до правоохоронних або інших органів за захистом своїх порушених житлових прав.

Наявність квитанцій по справі за комунальні послуги не може слугувати беззаперечним доказом для задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Також, заява про скасування заочного рішення по справі не містить посилань на нові докази, які не були досліджені та оцінені судом та мають значення для вірного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст.231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова 23 червня 2014 року - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя