У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Ковалевича С.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні майном.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні господарськими будівлями: сараєм (позначений в технічному паспорті буквою «В») площею 24,6 м. кв. та сараєм (позначений в технічному паспорті буквою «в») площею 9,9 м. кв., що знаходяться в АДРЕСА_2 і перебувають у приватній власності ОСОБА_1, звільнивши вказані приміщення.

В апеляційній скарзі відповідачі вважають рішенням суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи.

Зазначають, що суд не звернув уваги на той факт, що ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2015 року встановлено наступне: «У вказаних розпорядженнях та свідоцтвах про право власності на нерухоме майно, виданих сторонам, будь-які господарські будівлі не зазначені», також судом першої інстанції в рішенні від 24 квітня 2015 року і апеляційної інстанції в вищенаведеній ухвалі встановлено: «спірні будівлі не належали до восьмиквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 оскільки були зведені ще до будівництва цього будинку», «спірні приміщення не перебувають у спільній власності мешканців будинку, оскільки не є приміщеннями, визначеними у ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ч.2 ст.382 ЦК України, вони не є допоміжними і у них не знаходиться технічне обладнання будинку, без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою, також вони не використовувались чи якась з їхніх частин для обслуговування будинку» а тому, з наведено випливає, що оскільки спірні приміщення не є допоміжними у восьмиквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 то вони не є об'єктами приватизації в розумінні Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а відтак не могли бути внесені Горбаківською сільською радою до довідки про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та КП Рівненське обласне БТІ до технічного паспорту при приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Вказують, що рішенням Гощанського районного суду від 21 квітня 2015 року встановлено, що спірні приміщення на час приватизації квартири ОСОБА_1 належали на праві власності Горбаківській сільській раді і в послідуючому були приватизовані останнім як майно комунальної власності, а тому з врахуванням роз'яснень, викладених в рішенні Конституційного Суду України від 01 липня 1998 року у справі №01/1501-97, оскільки спірні приміщення є майном комунальної власності, то його відчуження мало відбуватися з дотримання вимог Закону України «Про приватизацію державного майна» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом прийняття Горбаківською сільською радою на сесії рішення про відчуження об'єкта комунальної власності (спірних приміщень), його продажу на аукціоні за конкурсом з подальшим укладенням відповідного договору купівлі-продажу.

Доводять, що при проведенні технічної інвентаризації спірних приміщень та внесенні їх до технічного паспорту, КП Рівненське обласне БТІ не дотримано вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна оскільки, виходячи з технічних характеристик та технічного стану спірних приміщень такі не є сараями, тому що мають всі ознаки літньої кухні з верандою та погребом.

Стверджують, що місцевим судом незаконно та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду в Рівненському міському суді позову про визнання дій протиправними та зобов'язання внести зміни до технічного паспорту, оскільки вирішення даного питання має істотне значення для вирішення даної справи.

За викладених обставин просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в позовних вимогах.

В запереченні на апеляційну скаргу представник позивача вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачеві на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 11 вересня 2008 року виконавчим комітетом Горбаківської сільської ради Гощанського району, яке зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 24 вересня 2008 року, що підтверджується витягом із реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Це нерухоме майно позивачеві надано у власність в ході проведення приватизації житла, що була проведена відповідно до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З довідки про склад сім'ї наймача та займані ним приміщення, що була видана позивачеві сільською радою у 2008 році для проведення приватизації житла і в якій міститься технічна характеристика житла та господарських будівель, належних до квартири, що підлягає приватизації, вбачається, що за наймачем, яким являється позивач, закріплені наступні господарські будівлі: сараї площею 17,9 м кв., 24,6 м кв., 9,9 м кв. та погріб площею 11,9 м кв.

З технічної документації на квартиру (технічний паспорт), яка була виготовлена позивачеві Рівненським обласним бюро технічної документації у серпні 2008 року на час проведення приватизації житла, також вбачається, що до квартири АДРЕСА_1, належать три сараї площею 17,9 м кв., 24,6 м кв., 9,9 м кв. та погріб площею 11,9 м кв.

Оспорюючи законність приватизації житла, проведеної позивачем, відповідачі у січні 2015 року звернулися до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

Рішенням Гощанського районного суду від 21 квітня 2015 року, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 205 року, в задоволенні позову було відмовлено.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції послався на приписи ст.ст.317, 319, 321 ЦК України та виходив з того, що відповідачами не надано суду будь-яких доказів, що їм надавались у користування чи передавались у власність спірні господарські будівлі, відповідачі самовільно користуються даними господарськими будівлями, що належать на праві власності позивачеві, протиправно обмеживши його у здійсненні права власності, в добровільному порядку не усунули порушення права позивача на володіння та розпорядження господарськими будівлями, то його право підлягає захисту у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, якій дійшов обґрунтованого висновку про правомірність вимоги позивача в усуненні перешкод у користуванні належним йому майном.

Доводами апеляційної скарги не спростовано належність майна позивачеві, а посилання на неправомірність проведення приватизації не спростована доводами апеляційної скарги, а тому не можуть прийматися до уваги.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приписами п.33 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді С.П. Ковалевич

Н.М.Ковальчук