Справа № 380/9/16-ц Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/2556/16 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 13 25.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С. В.

суддів: Мережко М.В.,

Суханової Є.М.

за участю секретаря судового засідання Бобка О.В.,

позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист виключних авторських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року, до суду з позовом про захист авторських прав звернувся ОСОБА_3, свої вимоги мотивував тим, що на підставі авторського договору замовлення від 05 серпня 2011 року та акту прийому-передачі роботи від 05 вересня 2011 року він набув виключних майнових прав на твір образотворчого мистецтва - портрет. Відповідач порушив його права шляхом відтворення, публічного показу і розповсюдження без дозволу позивача відтворено переробленого товару. Просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на свою користь суму компенсації в розмірі 30 мінімальних заробітних плат - 41340, 00 грн та судові витрати.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне дослідження доказів по справі.

Свої заперечення на апеляційну скаргу подав представник відповідача, в яких він вважає рішення суду правильним, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи таке.

05 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено авторський договір замовлення, відповідно до якого автор зобов'язується створити і передати замовнику твір образотворчого мистецтва - Портрет, в строк до 05 вересня 2011 року, та зобов'язується разом з матеріальним носієм твору передати замовнику, у відповідності з умовами даного договору та керуючись ст. ст. 440, 441 ЦК України та ст. ст. 15, 31 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», майнові права на твір зокрема: право на використання твору, виключне право дозволяти використання твору, право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання.

Відповідно до акту прийому-передачі роботи від 05 вересня 2011 року автор ОСОБА_6 створила та передала замовнику ОСОБА_3 твір образотворчого мистецтва - портрет, на якому зображено молодого хлопця у вишиванці, який тримає в руках прапор України, а внизу - розміщено надпис «Слава Україні».

За поясненнями позивача, 23 грудня 2015 року ним було зафіксовано та встановлено на сайті інтернет-магазину «VDMT Store», в якому здійснює господарську діяльність відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_5, факт публічного показу та розповсюдження чохла силіконового з нанесеним малюнком «Слава Україні», і якому відтворено перероблений твір образотворчого мистецтва, авторські права на який належать позивачу.

Відмовляючи в задоволені позову суд виходив з того, що позивачем не доведено і належними доказами не підтверджено факт порушення відповідачем авторського права, а також що в результаті дій відповідача і з його вини позивачу завдано майнової шкоди.

З цим висновком районного суду погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховноьго суду України №5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону № 3792-ХІІ). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора. Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

За такого, колегія суддів вважає, що, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, суд першої інстанції розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, в тому числі й ті на які посилається апелянт та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за його недоведеністю.

Не впливає на цей висновок колегії суддів і факт отримання позивачем та долучення до матеріалів справи, за його клопотанням, рішення про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір від 01 квітня 2016 року.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на висновки експерта та спеціаліста, що були подані до апеляційного суду, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами по справі й висновків районного суду теж не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування або зміни правильного по суті та справедливого судового рішення.

Тому, керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 218, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів із дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.В. Лівінський

Судді: М.В. Мережко,

Є.М. Суханова