У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Кахраманова Рустама Нураятовича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») видати ОСОБА_6 готівкою, одноразовою операцією через касу банку, депозитний вклад у розмірі 1 927 578,09 дол. США.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_6 готівкою, одноразовою операцією через касу банку, депозитний вклад у розмірі 2 355 928,77 дол. США.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року скасовано частково.

Відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовної вимоги про видачу грошових коштів одноразовою операцією через касу банку.

В інших частинах рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та передати справу на новий розгляд, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 12 липня 2010 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір (вклад «Депозит VIP») № SAMDN9348, відповідно до умов якого позивачка передала відповідачу грошові кошти у розмірі 900 000 дол. США під 10 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, строком на 366 днів.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного договору нарахування відсотків за вкладом починаються з дня, наступного за днем надходження грошових коштів у банк, та нараховуються за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у році за процентною ставкою, визначеною в договорі. Виплата суми нарахованих процентів проводиться банком в строки, визначені періодом нарахування відсотків. Клієнт має право отримати нараховані проценти не раніше 15.00 год. першого банківського робочого дня, наступного за датою укладення договору, за повну кількість періодів нарахування, які минули з моменту укладення договору. Протягом строку вкладу на суму нарахованих процентів за вкладом проценти не нараховуються, крім випадків зарахування їх на депозитний рахунок, зазначений в договорі. Виплата процентів за вкладом повинна була здійснюватись шляхом зарахування на рахунок для зарахування процентів за вкладом, зазначеним в договорі, відкритому в банку, або шляхом видачі готівки в касі банку.

Згідно з положеннями п. 3 зазначеного договору клієнт має право протягом строку вкладу здійснювати довнесення по вкладу, при цьому сума внесень в кожному наступному місяці першого строку депозиту не повинна перевищувати суму вкладу, зазначену в договорі. При продовженні договору на новий строк сума довкладень в кожному наступному місяці після кожної нової пролонгації не повинна перевищувати суму вкладу на дату цієї пролонгації.

Відповідно до квитанцій (а. с. 40-45, т. 1) за договором вкладу від 12 липня 2010 року № SAMDN9348 позивачем були внесені 12 липня 2010 року - 900 000 дол. США, 2 серпня 2011 року 100 000 дол. США, 22 вересня 2011 року - 100 000 дол. США, 26 липня 2012 року - 100 000 дол. США, 22 серпня 2012 року - 200 000 дол. США, 30 серпня 2012 року - 200 000 дол. США та 1 жовтня 2012 року - 200 000 дол. США, а всього 1 800 000 дол. США

Також 1 липня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір (вклад «Депозит VIP») № SAMDN5387, відповідно до умов якого позивачка передала банку грошові кошти у розмірі 1 140 000 доларів США під 8 % річних та відповідно до додаткової угоди № 2 від 12 жовтня 2012 року до цього договору - під 10 % річних, з періодом нарахування - 1 місяць, строком на 367 днів.

Згідно з умовами зазначеного договору клієнт банку мав право протягом строку вкладу здійснювати його доповнення.

Відповідно до п. 7 договору у разі, якщо у строк не пізніше дня закінчення дії вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, даний договір продовжується ще на один строк, договір може бути продовжений неодноразово без явки клієнта. У цьому разі проценти за наступний строк вкладу нараховуються на суму вкладу з врахуванням довнесених коштів.

Відповідно до квитанцій (а. с. 46-50 т. 2) та відповідно до умов договору від 1 липня 2011 року № SAMDN5387 протягом строку його дії внесені 1 липня 2011 року - 1 140 00 дол. США, 22 липня 2011 року - 160 000 дол. США, 15 серпня 2011 року - 100 000 дол. США, 26 серпня 2011 року - 100 000 дол. США, 26 липня 2012 року - 100 000 дол. США, 7 жовтня 2013 року - 600 000 дол. США, а всього 2 200 000 дол. США.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача стягнуто кошти за договором № SAMDN9348 в розмірі 45 588,03 дол. США, а за договором № SAMDN5387 - 55 718,74 дол. США.

12 грудня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до відповідача із заявою щодо дострокового повернення її депозитних вкладів № SAMDN5387 та № SAMDN9348 разом з нарахованими відсотками за період з 1 червня 2014 року по 12 грудня 2014 року в повному обсязі.

Проте вимоги позивачки щодо повернення грошових коштів залишились без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не виконано умов договорів банківського вкладу, а тому на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу, інфляційні втрати та 3 % річних від суми боргу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_6 про зобов'язання відповідача здійснити виплату депозитних коштів одноразовою операцією через касу банку, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено умов депозитних договір, а також не враховано вимог ст. ст. 1068, 1073 ЦК України, якими визначено процедуру щодо повернення депозитних коштів.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, враховуючи вимоги ст. ст. 1058, 1060 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» прав позивача на вільне володіння та користування належними їй грошовими коштами, що є підставою для їх стягнення. Також ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало доводів позивача про те, що між сторонами у справі укладено зазначений договір банківського вкладу, відкривався відповідний рахунок за цим договором, грошові кошти були зараховані до банку. Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням.

Суди вірно зазначили, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Отже, відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідач, як юридична особа, зобов'язаний виконати умови договорів банківських рахунків.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кахраманова Рустама Нураятовича, який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак