АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1170/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Шевченко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф., Качана О. В.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року у цивільній справі за позовом приватного підприємства «Олімп» до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

ПП «Олімп» звернулося до суду з даним позовом, яким, з урахуванням подальших уточнень, просило стягнути з відповідача на свою користь 20322,00 грн. за договором позики від 06.11.2012 та 5000,00 грн. за договором позики від 28.10.2013, мотивуючи про те, що у 2012 році відповідач, який в той час працював трактористом в ПП «Олімп», попросив підприємство надати йому кошти в борг для придбання металочерепиці. За розпорядженням директора підприємства ОСОБА_7 на банківський рахунок ФОП ОСОБА_8 перераховано кошти в сумі 20322,53 грн. Придбана за вказані кошти металочерепиця перевезена до домоволодіння відповідача згідно накладної №6282 від 06.11.2012. У 2013 році відповідач ОСОБА_6 повторно звернувся до директора ПП «Олімп» з проханням надати позику для придбання обрізної дошки в кількості 3,125 м. куб. За розпорядженням директора підприємства ОСОБА_7 на рахунок ФОП ОСОБА_9 перераховано кошти в сумі 5000,00 грн. Придбані за вказані кошти обрізні дошки згідно накладної №8 від 28.10.2013 отримані та використані відповідачем. До цього часу отримані ОСОБА_6 кошти на придбання металочерепиці та обрізної дошки не повернуті, що й стало фактичною підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 22.03.2016 позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача усього 25322,53 грн. неповернутого боргу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вказує на те, що у справі відсутні докази існування між сторонами правовідносин, які ґрунтуються на договорі позики; відповідні видаткові накладні та банківські виписки, надані позивачем, підтверджують існування правовідносин між ПП «Олімп» та іншими суб'єктами, а не з відповідачем, що свідчить про неналежність цих документів як доказів у справі; договір позики має укладатися в письмовій формі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджується наявність між сторонами правовідносин, які ґрунтуються на договорі позики. Оскільки позичальник суму позики в добровільному порядку не повернув - її необхідно стягнути за рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що у 2012 році відповідач, який в той час працював трактористом в ПП «Олімп», попросив надати йому кошти в борг для придбання металочерепиці. За розпорядженням директора підприємства ОСОБА_7 на банківський рахунок ФОП ОСОБА_8 перераховано кошти в сумі 20322,53 грн. Придбана за вказані кошти металочерепиця перевезена до домоволодіння відповідача згідно накладної №6282 від 06.11.2012. У 2013 році відповідач повторно звернувся до директора ПП «Олімп» з проханням надати позику для придбання обрізка дошки в кількості 3,125 м. куб. За розпорядженням директора підприємства ОСОБА_7 на рахунок ФОП ОСОБА_9 перераховано кошти в сумі 5000,00 грн. Придбані за вказані кошти обрізні дошки згідно накладної №8 від 28.10.2013 отримані та використані відповідачем.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 вбачається, що ОСОБА_6 попросив у керівника ПП «Олімп», в якому він працював, ОСОБА_10 гроші в борг для купівлі металочерепиці та обрізних дошок із погашенням заборгованості за рахунок заробітної плати.

Згідно протоколу допиту свідка від 13.08.2015 у кримінальному провадження №0000341 ОСОБА_6 пояснив, що він отримав в борг від керівника ПП «Олімп» на придбання металочерепиці та дошки кошти в сумі 25322,53 грн., які мав повернути шляхом відрахувань зі своєї заробітної плати. Такі ж обставини підтверджуються, зокрема, протоколом допиту свідка від 14.08.2015 у кримінальному провадження №0000341 ОСОБА_11 (дружини відповідача у справі) та протоколом допиту свідка від 10.09.2015 у кримінальному провадження №0000341 ОСОБА_12 (бухгалтера ПП «Олімп»).

При цьому, рішенням Драбівського районного суду від 04.03.2016 у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ПП «Олімп» про стягнення заборгованості по заробітній платі, зокрема, стягнуто з ПП «Олімп» на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі в сумі 33749,34 грн. за період роботи з 01.09.2012 по 01.11.2014, компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 2001,99 грн. за період роботи з 17.07.2012 по 01.11.2014, середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.11.2014 по 21.07.2015 в сумі 10402,32 грн.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 надав суду свої письмові пояснення по справі( а.с.42) з яких вбачається, що ПП «Олімп» придбало для нього будівельні матеріали: металочерепицю та дошки обрізні, за які він з підприємством вже розрахувався, оскільки сторони досягли домовленості про повернення цих коштів шляхом відрахувань із заробітної плати відповідача.

Однак рішенням суду з ПП «Олімп» стягнуто на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі. Таким чином, кошти, за які позивач придбав для відповідача будівельні матеріали, ніяким чином позичальнику не повернуто.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки з матеріалів даної справи та доказів по ній, пояснень сторін в суді першої та апеляційної інстанції, достовірно вбачається той факт, що сторони досягли домовленості про надання відповідачу в борг коштів, за які підприємство для нього і придбало будівельні матеріали, колегія суддів приходить до висновку про те, що між ПП «Олімп» та ОСОБА_6 наявні правовідносини, які ґрунтуються на договорі позики.

Апеляційні доводи зводяться до заперечення правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності між сторонами правовідносин, які ґрунтуються на договорі позики, з посиланням на неналежну форму правочину, укладеного між сторонами.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо позикодавцем є юридична особа. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зміст вказаних правових норм відповідає редакції, чинній на момент передачі позивачем відповідачу у листопаді 2012 року металочерепиці та у жовтні 2013 року обрізних дошок.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України у редакції, чинній на момент передачі позивачем відповідачу у листопаді 2012 року металочерепиці та у жовтні 2013 року обрізних дошок, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм слідує, що у випадку, якщо стороною правочину (договору позики, боргової розписки тощо) є юридична особа, в силу ч.2 ст.207 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі, цей правочин має вчинятися у письмовій формі та скріплюватися печаткою.

Таким чином, є очевидним недотримання сторонами при оформленні правовідносин з приводу передачі позивачем відповідачу металочерепиці та обрізних дошок письмової форми правочину.

Однак згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, враховуючи визнання сторонами у справі факту передачі позивачем відповідачу речей, визначених родовими ознаками, придбаних в борг відповідачем за кошти позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме по собі недотримання належним чином сторонами правочину його письмової форми, яку встановлено законодавством, не дає підстав для висновку про відсутність між ними правовідносин, на виникнення яких спрямований такий правочин.

З цих підстав висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача коштів, є вірними.

Слід враховувати, що вартість металочерепиці та обрізних дошок підтверджується накладною №6282 від 06.11.2012 та накладною №8 від 28.10.2013. При цьому ,колегія суддів зауважує, що відповідач ОСОБА_6, заперечуючи факт отримання ним будівельних матеріалів саме за цими накладними, не надав суду саме тих документів, на підставі яких він фактично отримував майно .

Колегією суддів достовірно встановлено, що сторони фактично не оспорюють досягнення домовленості щодо виникнення у відповідача обов'язку відшкодувати вартість переданого йому позивачем майна. При цьому твердження відповідача про повернення коштів підприємству за отримане ним в боргу майно не ґрунтується на належних та допустимих доказів по справі .

Колегія суддів також враховує і те , що апелянт не надав суду ніяких доводів про те, які ж саме правовідносини наявні між сторонами у справі та на яких нормах права вони ґрунтуються , оскільки сама по собі відсутність будь - яких правових підстав для отримання відповідачем майна у позивача свідчить про неправомірність його отримання, тобто отримання злочинним шляхом.

Колегія суддів оцінює критично апеляційні доводи про те, що відповідні видаткові накладні та банківські виписки, надані позивачем, підтверджують існування правовідносин між ПП «Олімп» та іншими суб'єктами, а не з відповідачем, що свідчить про неналежність цих документів як доказів у справі, оскільки вказані документи встановлюють найменування, якість та вартість переданих позивачем відповідачу речей та, відповідно, входять до предмету доказування у даній цивільній справі про стягнення з позичальника вартості наданого йому в позику майна.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року у цивільній справі за позовом приватного підприємства «Олімп» до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :