Ухвала

іменем україни

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Козелецької селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_4 та відділу Держгеокадастру в Козелецькому районі про скасування рішення Козелецької селищної ради про передачу у власність земельної ділянки та скасування державної акту на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 2 жовтня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від

26 грудня 1973 року він набув право власності на спадкове майно родинне майно - ј частину будинку з надвірними будівлями, розташованими на земельній ділянці площею, 0,91 га по АДРЕСА_1. Його право власності на Ѕ частині житлового будинку з надвірними спорудами, посвідчене технічним паспортом, виданим 26жовтня 2007 року комунальним підприємством «Ніжинське бюро технічної інвентаризації».

Рішенням Козелецької селищної ради Чернігівської області від

23 жовтня 2012 року у власність ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 0,068 га, що розташована по АДРЕСА_2. 28грудня 2012 року ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на цю ділянку. У травні - червні

2013 рокувідповідач, незважаючи на рішення суду про відмову їй у позові про поділ будинку, надвірних споруд та виділення їй у користування спірної земельної ділянки, яке набрало законної сили 31травня 2013 року, знесла належні позивачеві надвірні споруди. Зазначав, що з моменту набуття нимправа власності на частину будинку й на надвірні споруди за вказаною адресою він набув право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

Вважав, що Козелецька селищна рада не мала права передавати у власність ОСОБА_4 спірну земельну ділянку, оскільки судом ухвалено рішення про відмову ОСОБА_4 у позові про поділ будинку, надвірних споруд та виділення їй у користування присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2, на якій розташовані належні позивачеві надвірні споруди. Протиправність оспорюваного рішення ради встановлена ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 квітня 2015 року у справі № К/800/28181.

Ураховуючи наведене, просив визнати недійсним та скасувати рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 23 жовтня 2012 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,068 га, що розташована по АДРЕСА_2, скасувати державний акт на право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0591 га, яка розташована за цією ж адресою, та внести зміни до земельно-облікових документів.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від

27 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 2 жовтня

2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову та залишити його без змін в іншій частині.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Змінюючи мотиви відмови в задоволені позову, апеляційний суд посилався на те, що позивач заперечував проти участі у розгляді справи ОСОБА_4 та відділу Держгеокадастру в Козелецькому районі, як співвідповідачів.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що згідно договору дарування від 26 грудня 1973 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 Ѕ частину з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно письмового пояснення Козелецької селищної ради - починаючи з 1974 року та по даний час виконавчим комітетом Козелецької селищної ради народних депутатів чи/або виконавчим комітетом Козелецької селищної ради окремого рішення про зміну порядку нумерації будинків по АДРЕСА_1, зокрема, зміну номеру будинків з 2 на номер 4, або навпаки не приймалось.

Рішенням Козелецької селищної ради від 23 жовтня 2012 року у власність ОСОБА_4 передано земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0680 га в АДРЕСА_2 і приписано в установленому законом порядку оформити, зареєструвати та видати ОСОБА_4 державні акти на право власності на земельну ділянку; Управлінню Держкомзему у Козелецькому районі приписано внести відповідні зміни до земельно-облікових документів.

28 грудня 2012 року на підставі вказаного рішення від 23 жовтня

2012 року Козелецькою селищною радою і Управлінням Держкомзему у Козелецькому районі ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0591 га, що розташована в АДРЕСА_2, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Апеляційний суд зазначав, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви. Крім цих доводів у апеляційній скарзі зазначено, що суд не опитав як свідків сусідів позивача, які підтвердили б, що спірне нерухоме майно належить йому, та не взяв до уваги, що

ОСОБА_4 належить лише 1/2 частина будинку, а надвірні споруди їй не належать, ОСОБА_4 та Відділ Держгеокадастру в Козелецькому районі без згоди і навіть всупереч волі позивача притягнуто до участі у справі як співвідповідачів, рішення суду від 11 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, є обов'язковим для виконання. Проте в мотивах оскаржуваного рішення зазначено, що суд з рішенням від 11 квітня 2013 року не погоджується, висновок суду першої інстанції про те, що оспорюваним рішенням ради не порушено права ОСОБА_3, суперечить наявним у справі доказам.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою про апеляційне провадження.

Зміст рішення суду апеляційної інстанції передбачений ст. 316 ЦПК України, в якому, зокрема, зазначаються мотиви, з яких апеляційний суд виходив при ухваленні рішення та відхиленні доводів апеляційної скарги.

Таким чином, суть апеляційного провадження полягає в новому розгляді й вирішенні справи, а в судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, інакше буде мати місце порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку доказів, що наявні у справі.

Разом з тим, на порушення зазначених положень апеляційний суд не перевірив доводи апеляційної скарги, а посилався лише на те, що відповідачі притягнуті всупереч волі позивача.

Апеляційний суд, маючи на це повноваження, зазначені доводи не перевірив та на порушенням вимог статей 10, 212, 303 ЦПК України не дав їм належної оцінки, тобто ухилився від виконання своїх обов'язків щодо апеляційного перегляду судового рішення.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, що в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 2 жовтня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

І.М. Фаловська