РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

секретарі Зданевич Г.Л.,

за участі представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Територіальна громада міста Жмеринка в особі Жмеринської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з даною заявою, яку в подальшому уточнила та просила встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини.

Свої вимоги обґрунтувала обставинами викладеними в позовній заяві та у письмових поясненнях, а саме тим, що її батьки з Львівської області. Народилася заявник у Кримській області. З часом мати заявника переїхала на батьківщину у АДРЕСА_1 та вийшовши вдруге заміж переїхала проживати до чоловіка в АДРЕСА_2, а заявник залишилася проживати з бабусею та дідусем. У 1995 році бабуся померла, а десять років тому пішов з життя дідусь. Оскільки відносини з матір'ю у заявника не склалися, після смерті бабуся та дідуся фактично зашилась без рідні. У 1990 році заявник переїхала проживати до м. Жмеринки, оскільки отримала роботу. 29.07.1990 року одружилася з ОСОБА_4 Враховуючи значну відстань між населеними пунктами, часто навідуватися в гості до рідних в с. Раденичі ОСОБА_2 не могла. Бабуся і дідусь в силу свого віку також не мали можливості часто навідуватися до неї. Таким чином заявник практично залишилась одна у чужій для неї місцевості. З часом відносини між заявником та її чоловіком погіршилися. Хоча не розлучились офіційно, проте не жили однією сім'єю та шлюбні відносини фактично були припинені. Єдине, що їх з'єднувало - їх син. Повернутися до рідні у Львівську область заявник не могла, оскільки там не було роботи. Сину потрібно було навчатися у пристойній школі, відвідувати секції, гуртки тощо або розвиватись як особистість. По сусідству з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 проживали ОСОБА_5 та її син ОСОБА_3. ОСОБА_5 Була дуже доброю та приємною жінкою. Спершу їхні відносини були сусідськими. Однак, після того як ОСОБА_5 дізналася про її життєву історію, ОСОБА_5 фактично прийняла заявника у свою сім'ю та стала «названою матір'ю», ставилися до заявника як до рідної дочки, часто так її і називала, а заявник в свою чергу вважала її матір'ю. Син ОСОБА_5 - ОСОБА_3 був заявнику як братом. В них були гарні сімейні відносини, завжди намагався підтримати та допомогти. Особливо важливою для заявника була допомога сім'ї ОСОБА_3 тоді, коли відносини з її чоловіком стали нестерпними. У 1997 році чоловік ОСОБА_5 ОСОБА_6 помер. На той час ОСОБА_5 було майже 70 років. Ця подія підкосила її здоров'я, стала важко хворіти та потребувала постійного догляду та допомоги. Заявник ходила до магазину та аптеки, слідкувала щоб ОСОБА_5 приймала прописані ліки, прибирала у квартирі, прала, готувала їсти. З 2003 року заявник стала проживати у квартирі ОСОБА_5. З того часу відносини між ними дійсно стали сімейними. Спільно проживали, разом проводили час, спільно вирішували життєві проблеми. ОСОБА_3 до її сина ОСОБА_7 ставився як до рідного племінника, заявника любив як сестру. Оскільки ОСОБА_3 був інвалідом третьої групи, то також потребував допомоги зі сторони, яку заявник йому надавала. Кошти на купівлю продуктів харчування, ліків та оплату комунальних послуг витрачалися як на її, так як ОСОБА_5 та ОСОБА_3, оскільки мали спільний бюджет. Організацією похоронних процесій як матері, так і сина, займалася заявник. З 1995 року заявник жодного разу не бачила, що до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 приходив хтось із рідні чи вони з кимось із них спілкувались. За життя ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_3 заповіт складений не був. Враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом, а також відсутність інших спадкоємців за законом, заявник буде мати право на спадкування за законом у четверту чергу.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги.

Представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що померла ОСОБА_5 ставилася до заявниці як до рідної дочки, а вона в свою чергу вважала її матір'ю. Син ОСОБА_5 - ОСОБА_3 був заявнику як брат. З 2003 року заявник проживала в квартирі ОСОБА_3, між ними склалися сімейні відносини, ознаками яких є спільне проживання, спільний побут та бюджет, а також наявність спільних прав та обов'язків. Враховуючи відсутність спадкоємців, встановлення факту необхідне її для оформлення права на спадкування за законом у четверту чергу.

Представник заінтересованої особи Жмеринська міська рада Вінницької області Свистун О.В. в судове засідання не з'явилася. В попередньому судовому засіданні та в наданих до суду запереченнях заперечила проти заявлених вимог ОСОБА_2 та просила відмовити в задоволенні заяви. Пояснила, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно з спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Заявник з 29.07.1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Вважає, що проведення поховання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не є підтвердженням факту проживання однією сім'єю. Вважає, що заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання однією сім'єю із спадкодавцем.

Заслухавши учасників процесу , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню враховуючи таке.

Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних ) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 " Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом ), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Виходячи зі змісту статей 234, 256 ЦПК України, а також роз'яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення », в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно даних копії паспорта (а.с.6,7) заявник ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_4, що визначає підсудність розгляду даної справи Жмеринському міськрайонному суду.

Сусідами ОСОБА_9 були ОСОБА_5 та її син ОСОБА_3, які успадкували квартиру АДРЕСА_3, в якій проживали після смерті чоловіка (батька) ОСОБА_6 (а.с.38), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а.с.8) , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом , зареєстрованого в реєстрі за №1-1432.

Той факт, що ОСОБА_3 був сином ОСОБА_5 підтержується свідоцтвом про народження від 19.05.1959 року.

Згідно копій свідоцтв про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.9), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.10), які згідно копії домової книги проживали в АДРЕСА_3 (а.с.12-13).

Відповідно до медичних виписок , довідок та епікрізів (а.с.14-18) ОСОБА_5 та її син ОСОБА_3 за життя знаходились на стаціонарних лікуваннях, останній був інвалідом третьої групи загального захворювання та згідно висновку йому була протипоказана праця зі значними фізичними та нервово - емоційним напруженням .

Відповідно до довідки ПП «ОСОБА_17» від 11.11.2015 року заявник ОСОБА_2 дійсно здійснювала похоронення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Загальна сума поховання складала відповідно 3000 грн. та 2200 грн. (а.с.19), що підтверджується товарними чеками (а.с.20-21).

Згідно акту комісії в складі паспортиста ОСОБА_10, майстра участка ОСОБА_11 від 18.11.2015 року по опитуванні виявлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 здійснювала захоронення сусідка ОСОБА_2 (а.с.40).

На підтвердження обґрунтованості заяви заявник посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків :

Так, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що проживає в квартирі у тому ж підїзді що і заявниця. Всі в підїзді жили дружно .У заявника ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_5 склалися гарні відносини і остання прийняла її як дочку, після того як у заявниці погіршилися стосунки з чоловіком. Більше десяти років до смерті ОСОБА_5 та до смерті ОСОБА_3 проживали вони разом у них однією сім'єю. Це бачив сам так як приходив до них у гості. Заявниця доглядала її та її сина, похоронила їх.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 знала 40 років. Десь з 2000 роках заявник перейшла жити до ОСОБА_5, все робила по господарству, відносилась як до матері, а ОСОБА_5 відносилась до заявниці до як до дочки. Син ОСОБА_5 був інвалідом і не був пристосований до життя, він сам себе обійти не міг та ще й зловживав спиртними напоями , заявниця до його смерті проживала з ним та доглядала його та провела поховання ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_3 Інших родичів у померлих не має.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що заявник ОСОБА_2 з 2002 -2003 року проживала у квартирі ОСОБА_5, остання дуже полюбила ОСОБА_2 і прийняла її як за дочку. Спільно проживала до смерті ОСОБА_3, вели спільне господарство. Заявник робила ремонт в квартирі, їздила в лікарню, провела обох поховання.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що у нього з дружиною ОСОБА_2 не склалися сімейні стосунки, хоча ї перебували у зареєстрованому шлюбі. Його дружина з 2003 року стала проживати з ОСОБА_5 однією сім'єю і вела з ними спільне господарство. Після смерті ОСОБА_5 заявник продовжувала проживати у квартирі ОСОБА_5 та допомагала по господарству ОСОБА_3, який був інвалідом третьої групи. Провела їх поховання.

Допитана за клопотанням представника заінтересованої особи в підтвердження їх заперечень свідок ОСОБА_16, заперечення не підтвердила, пояснивши , що із свого вікна постійно бачила, що заявник ОСОБА_2 перебувала в квартирі ОСОБА_3, вивішувала випрані речі, прибирала, з ОСОБА_5. ходили разом в магазин за продуктами та в аптеку за ліками. ОСОБА_3 потребував стороннього догляду, який здійснювала заявник, яка їх обох хоронила. Ніколи не бачила інших будь-яких родичів.

Суд визнає достовірність вищезазначених свідчень з урахуванням того, що їх покази відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви ОСОБА_2

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Суд не приймає заперечення представника заінтересованої особи Жмеринська міська рада Вінницької області Свистун О.В., так як вони спростовуються вищезазначеними обставинами.

Таким чином, суд вважає, що факт проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження. Даний факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.5, 8, 15, 57, 61, 209, 212-215, 234, 256, 257, 259 ЦПК України, ст. 1261, 1264 ЦК України, ст. 3 Сімейного кодексу України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 " Про судову практику у справах про спадкування ", п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення »,

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення а заінтересованою особою з моменту отримання копії судового рішення.

Суддя