Справа №591/3320/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/983/16 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання -Чуприні В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бурбика Тамара Анатоліївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом та в обґрунтування своїх вимог зазначила, що на підставі ордеру на житлове приміщення № НОМЕР_1, виданого 20 квітня 2010 року Виконавчим комітетом Сумської міської ради та свідоцтва про право власності на житло виданого 16 листопада 2010 року їй належала частка квартири АДРЕСА_1. Згідно Договору купівлі - продажу від 09 червня 2011 року вказана квартира була продана ОСОБА_5 Посилаючись на те, що вона є інвалідом ІІ групи та з 2008 року періодично проходе лікування в спеціалізованих психіатричних закладах, має діагноз: «Шизотиповий розгляд», стверджувала, що під час укладення оскаржуваного договору купівлі - продажу вона не розуміла значення своїх дій. Просила визнати договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між нею та ОСОБА_5 від 09 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Бурбикою Т. А. за реєстром № 2298, зареєстрованого в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» недійсним.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю. ( т.2 а.с. 90-92)

Не погодившись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі та визнати договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 09 червня 2011 року недійсним. В обґрунтування скарги зазначає, що при укладенні оскаржуваного договору купівлі- продажу позивачка не розуміла значення своїх дій та не керувала ними, що висновками судово - психіатричної експертизи не спростовується. ( т.2 а.с.103-106)

Заслухавши суддю- доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 177 від 06.04.2010 року а ОСОБА_3 та членам її сім'ї: сину ОСОБА_6 та доньці ОСОБА_7 була квартира АДРЕСА_1. ( т.1 а.с. 11)

16 листопада 2010 року вказана квартира була приватизована ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та належала їм на праві спільної часткової власності.

09 червня 2011 року між ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_5 з другої сторони було укладеного договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1. ( т.1 а.с. 6-7)

09 червня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 за договором купівлі - продажу придбали частину житлового будинку та земельної ділянки у ОСОБА_9 в АДРЕСА_4. ОСОБА_7 придбала квартиру у ОСОБА_10 в АДРЕСА_3.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що позивач при укладення оскаржуваного договору купівлі - продажу квартири не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а сам факт перебування позивача на обліку в психоневрологічному диспансері та отримання підтримуючого лікування не свідчить про те, що позивачка не розуміла значення своїх дій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно)товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачем ОСОБА_3 була визначена правова підстава щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, те, що вона, як продавець, у момент укладання договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв'язку з тривалою психічною хворобою (ст. 225 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У п. 16 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06 листопада 2009 р. зазначено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Виходячи з вимог норми ч. 1 ст. 225 ЦК України, висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 48 від 24 лютого 2016 року, проведеної за клопотанням представника позивача, комісія лікарів - експертів судової психіатрії дійшла висновку, що дати однозначну відповідь щодо психічного стану ОСОБА_3, а також спроможність її розуміти значення своїх дій та керувати ними, на час, до якого відноситься вчинення юридично значимої дії, а саме на 09 червня 2011 року не є можливим, оскільки в матеріалах відсутні об'єктивні данні про психічний стан ОСОБА_3 на час укладання договору, ОСОБА_3 протягом 2011 року лікарями - психіатрами не оглядалася, також відсутні данні про стійку ремісію, що стосується психічної хвороби підекспертної на час, до якого відноситься вчинення юридично значимої дії, у зв'язку з чим неможливо зібрати об'єктивний анамнез життя та хвороби підекспертної, та оцінити її психічний стан на даний час. ( т.2 а.с. 12-15)

Як вбачається з матеріалів справи ці висновки експертів не спростовані належними та достовірними доказами, інших медичних документів, які б свідчили про стан здоров'я позивачки на момент укладання спірного договору, суду надано також не було.

Допитаний у засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_11 пояснив, що шизотиповий розлад , який наявний у позивача має коливаючий характер, а тому для відповіді на питання стосовно можливості позивача розуміти значення своїх дій та керувати ними, необхідно знати стан ОСОБА_3 на момент укладення договору, однак медична документація, яка була надана для проведення експертизи не містить таких даних, а тому експерти позбавлені можливості надати чіткі відповіді на поставлені судом питання.

Крім того, суд також врахував пояснення свідка ОСОБА_12 , яка працювала в агентстві нерухомості та тривалий час супроводжувала угоди, які укладала позивачка ОСОБА_13 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з приводу купівлі-продажу нерухомості , при цьому повно і всебічно з'ясував обставини у справі саме щодо психічного стану позивачки ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з медичних документів, досліджених експертами , ОСОБА_3 18 травня 2011 року була на прийомі у лікаря у супроводі сина, 25 травня 2011 року з'явилась на прийом у супроводі сина за довідкою про стан здоров'я, для продажу квартири. У червні 2011 року позивачка за допомогою до лікарів не зверталась. Наступне звернення було 28 вересня 2011 року.

Тобто данні медичної документації лише констатують сам факт звернення позивачки до лікаря, як за медичною допомогою так і за видачею довідки про стан здоров'я , однак ці данні не свідчать про те, що позивачка дійсно приймала за призначенням лікаря медичні препарати, які могли оказувати якусь дію на стан її здоров'я.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави вважати недійсним договір купілі-продажу з підстав , передбачений ст.. 225 ЦК України, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що на момент укладання оскаржуваного договору вона перебувала у такому стані, що не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними .

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не було звернуто уваги на те, що перед укладенням оскаржуваного договору купівлі - продажу, у травні 2011 року ОСОБА_3 зверталась за допомогою лікаря - психіатра, і їй було призначено транквілізатори, які вона приймала і тим самим не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними , є безпідставними, оскільки доказів того, що позивачка дійсно приймала препарати і у зв'язку з цим не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними , позивачем та її представником надано суду не було.

Інші доводи висновків суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2016 року - відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -