АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2486/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1316/16Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,

треті особи: служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, служба у справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради,

про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Посилалася на те, що відповідач їх спільною донькою ОСОБА_4 не цікавиться, бачив дитину останнього разу у липні 2011 року, у житті та розвитку дитини не приймає жодної участі, не допомагає матеріально, не виконує своїх обов'язків батька.

Оскільки ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, в даному випадку, позивачка вважає, що подальше значення відповідача батьком її доньки є порушенням прав дитини.

Тому, беручи до уваги, що батько дитини, покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; виключити відомості про особу ОСОБА_3, як батька дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису про народження дитини № 105, вчиненого 13 жовтня 2003 року Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області.

У серпні 2013 року ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, у якій просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У справі ухвалювалось заочне рішення від 29.10.2013 року, яке в послідуючому ухвалою суду було скасовано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п.16 Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що шлюб між позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 квітня 2011 року.

Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, виданим Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області 13 жовтня 2003 року. Після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишилася проживати разом з матір'ю - ОСОБА_2

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на її користь на утримання доньки ОСОБА_4.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 вказала, що вона являється рідною бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач у справі являється її сином, та батьком дівчинки. Твердження вказані у позовній заяві позивачкою не відповідають дійсності, оскільки вона та її син, дуже люблять дівчинку та бажають з нею спілкуватися, проте, позивачка ОСОБА_2 постійно перешкоджає у цьому. ОСОБА_3 на даний час постійно проживає у Російській Федерації, оскільки там працює та має іншу сім'ю, але ніколи не відмовлявся та не відмовляється спілкуватися та бачитися з донькою, підтримує її матеріально, пересилаючи їй грошові перекази, будь-які спроби домовитись з позивачкою про надання можливості брати участь у спілкуванні та вихованні доньки є марними, оскільки позивачка не бажає спілкуватися та забороняє це робити доньці.

В ході судового розгляду справи суду першої інстанції було надано висновок Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області від 05 вересня 2013 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, факти наведені у висновку, на який також посилається у апеляційній скарзі ОСОБА_2, не можуть слугувати підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Так, обґрунтуванням для прийняття даного висновку стало те, що відповідач, за повістками до служби у справах дітей райдержадміністрації, ні на засідання комісії не з'явився.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на даний час проживає на території Російської Федерації та не мав можливості з'явитися на засідання комісії, окрім того, даних про те, чи отримував ОСОБА_3 повістку до служби у справах дітей у справі немає.

За таких обставин, враховуючи, що належним чином і достатньо не було доведено ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї доньки ОСОБА_4, беручи до уваги ставлення батька до дитини і бажання піклуватися про неї, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про небажання відповідача матеріально забезпечувати дитину та несплату ним аліментів по рішенню суду.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач надсилав кошти на адресу ОСОБА_2 протягом 2009-2010 років та у 2012 році, 2013 році. Також, у заяві про перегляд заочного рішення та у своїх поясненнях ОСОБА_3 зазначав, що починаючи з дня народження дитини і по теперішній час, він не припиняв її утримувати та матеріально забезпечувати, неодноразово купував речі, допомагав матеріально, сплачував аліменти, кошти на утримання пересилав постійно сам або за його дорученням надсилала його мати.

Також безпідставними є посилання апеляційної скарги на необґрунтованість судом ухвали про скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29.10.2013 року, яким ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як було встановлено місцевим судом під час розгляду заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення, відповідач ОСОБА_3 не з'являвся в судові засідання з поважних причин, не міг отримувати поштову кореспонденцію, оскільки тривалий час проживає і працює за кордоном, також у заяві представник ОСОБА_3 посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи і наявність доказів того, що відповідач всіляко намагається надавати допомогу дитині та спілкуватися з нею, що і стало підставою для скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29.10.2013 року та призначення справи до розгляду у загальному порядку.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про неможливість допиту в якості свідка матері відповідача ОСОБА_5 та прийняття її показань, як допустимих доказів, оскільки вона також приймає участь у справі в якості представника відповідача, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з адвокатської угоди від 25.12.2015 року, представником ОСОБА_3 у даній справі виступала адвокат Бикова О.Ю., яка в подальшому і приймала участь в судових засіданнях суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до ст. 194 ЦПК України, якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їх згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 180-182 цього Кодексу.

Тобто, норми ЦПК України не виключають можливості допиту у якості свідка, за відповідних умов, представника сторони.

Також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ті обставини, що відповідач на даний час не проживає на території України, а також те, що він не звертався до органів опіки та піклування з заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Так, перебування за кордоном ОСОБА_3 не є підставою для позбавлення його батьківських прав, а подання заяви про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є правом, а не обов'язком батьків та не може свідчити про ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків.

Не може бути підставою для скасування судового рішення проведення розгляду справи за відсутності самого відповідача, так як ОСОБА_3 надав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, окрім того, відповідач мав свого представника, його інтереси у справі представляла адвокат Бикова О.Ю., яка і приймала участь у судових засіданнях.

Доводи позивачки про бажання ОСОБА_3 отримати громадянство Російської Федерації та уникнути кримінальної відповідальності за несплату аліментів нічим необґрунтовані та не дають підстави для задоволення апеляційної скарги.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо формального підходу суду першої інстанції до захисту прав дитини при розгляді даної справи.

Так, місцевий суд, ухвалюючи рішення у справі, повно, всебічно та об'єктивно оцінив зібрані у справі докази, навівши мотиви їх прийняття або відмови у їх прийнятті у рішенні суду та вирішив справу на основі з'ясованих обставин справи.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування чи зміни, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

О.В. Прядкіна

Згідно оригіналу В.П. Пікуль