Справа № 446/1279/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бакай І. А.

при секретарі Новосад І.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши в м. Кам'янка-Бузька Львівської області в залі суду в відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Кам'янка-Бузької райдержадміністрації в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом та просить постановити рішення, яким позбавити батьківських прав відповідачку. У підтвердження позовних вимог покликається на те, що він з 22 липня 2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя у них з відповідачкою не склалось, в 2013 році вона покинула сім'ю, залишивши двох дітей на його утриманні. Протягом усього року мати жодного разу не приїжджала, не відвідувала дітей, не цікавилася їх життям та здоров'ям. Лише бабуся навідувала своїх онуків, хоча вони жодного разу не виявили бажання зустрітись та поговорити з нею. Враховуючи те, що відповідачка влаштовувала своє особисте життя, а він сам виховував дітей, піклувався про їх життя та здоров'я, цікавився їх навчанням та поведінкою в школі, діти завжди були ситі та одягнуті по сезону, він в грудні 2014 року звернувся до служби в справах дітей Кам'янка-Бузької райдержадміністрації з заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітніх дітей. Проте відповідачка звернулася з зустрічною заявою про участь у вихованні дітей. На той час члени комісії вирішили дати шанс матері, тому рішення про її позбавлення батьківських прав не приймалось, а на 6 місяців були встановлені дні та години для зустрічей матері з дітьми. Однак, протягом 6 місяців мати і бабуся лише пару разів приїжджали до дітей, але діти не виявили бажання спілкуватися з ними. Питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 було розглянуто на засіданні виконавчого комітету Банюнинської сільської ради 04.12.2014р. та на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 14.05.2015р., на якій було вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв'язку із невиконанням нею обов'язків по вихованню її малолітніх дітей. Просить суд позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав із наведених вище підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечила. У поданих суду запереченнях зазначає, що вимоги позивача є надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Третя особа служба у справах дітей Кам'янка-Бузької райдержадміністрації, діючи в інтересах позивача надала висновок від 14.05.2015р. про доцільність позбавлення її батьківських прав, про час засідання комісії по питанню позбавлення її батьківських прав вона не була проінформована заздалегідь, а була повідомлена по телефону за день до цього. У неї в той час руках була грудна дитина і у неї не було можливості відлучитись з дому, так як її теперішній чоловік працює на роботі. Вона попросила працівника служби захисту дітей перенести слухання на інший день, попередивши її про дату слухання завчасно, на що отримала позитивну відповідь. Однак засідання комісії було проведено в намічений день без її участі, а тому вважає такий висновок комісії незаконним. Крім того, на підставі заяви чоловіка комісія розглядала питання про позбавлення її батьківства в грудні 2014 р. і прийняла рішення надати їй термін 6 місяців для того, щоб вона змогла встановити відносини з дітьми і займатись їхнім вихованням. Шестимісячний термін завершувався в червні 2015 p., однак комісія, не чекаючи завершення встановленого нею терміну, прийняла рішення про позбавлення її батьківства в травні 2015 p., чим порушила своє попереднє рішення. Вона не ухилялась від участі у вихованні дітей, але не змогла цього робити в силу незалежних від неї причин. Вона перебувала з відповідачем у шлюбі від якого народила двох дітей. Сімейне життя у них не склалось і у вересні 2013 р. залишила будинок позивача, діти залишились з ним. Вона переживала розлуку з дітьми, але не могла їх забрати з собою, так як не визначилась з місцем проживання. На початку листопада 2013 р. вона прийшла до дому позивача, щоб провідати дітей і принесла їм подарки. Однак він її до дітей не пустив, подарунки викинув і заявив, що не дасть їй бачитись з дітьми. Вона намагалась спілкуватись з дітьми по телефону, однак зв'язку з ними не було. Тоді вона почала надавала допомогу дітям через свою матір, а саме гроші, цукерки, інші товарно-матеріальні цінності, а мама приносила їх і передавала дітям ніби від себе. Однак пізніше чоловік здогадався, що це подарунки від неї і коли в черговий раз її мати прийшла до внуків з подарунками, він відмовився їх приймати від неї. Усвідомлюючи, що позивач не надасть добровільно можливості спілкуватись з дітьми, вона звернулась з заявою в службу у справах дітей. 16 грудня 2014р. їй видано розпорядження про надання права на спілкування з дітьми, однак проінформувавши про це позивача, тобто процес спілкування знаходився у прямій залежності від нього. Вона неодноразово намагалась зустрітись зі своїми дітьми і побоюючись фізичної розправи зі сторони позивача, приїжджала до дітей разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 Однак позивач не давав їй зустрітись з дітьми, мотивуючи це тим, що діти не хочуть виходити з хати і спілкуватись з нею. Вважає, що позивач налаштував дітей проти неї і вони тому не бажають спілкуватись з матір'ю. У березні 2015 р. вона звернулась до Кам'янка-Бузького районного суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні дітей, у відповідь на що позивач, переслідуючи мету будь-яким чином не дати змоги спілкуватись з дітьми, подав в червні 2015р. позов про позбавлення її батьківських прав. Вона вдячна позивачу за належне забезпечення ним рівня життя дітей, однак заявляє, що не покидала дітей, а залишила дітей без своєї опіки тимчасово і вже на протязі двох років відстоює своє право матері бачити дітей, спілкуватись з ними і приймати участь в їх вихованні. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - служба у справах дітей Кам'янка-Бузької райдержадміністрації у прийнятті рішення покладається на думку суду. Заперечила щодо заяв відповідача, щодо неповідомлення останньої про час і місце проведення засідання комісія 14.05.2015 року. Відповідач телефонограмою була сповіщена про час проведення засідання комісії, однак жодних заяв про відкладення розгляду засідання не подавала, а тому засідання було проведено у її відсутність.

Свідок ОСОБА_8 в суді показала, що вона є матір'ю відповідача. Зазначила, що позивач їй і доньці чинить перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після того як її донька покинула позивача, вона протягом року приходила до внуків, передавала їм подарунки, фрукти, гроші на які їй давала відповідачка, але після року позивач перестав брати подарунки та не пускає її до внуків. Відповідачка дуже переживає за своїх дітей, хоче спілкуватись з ними, однак позивач чинить їй у цьому перешкоди.

Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що він є чоловіком відповідача. Вона дуже переживає за своїх дітей, хоче бачитись з ними, постійно порівнює їх із їхньою спільною дитиною. Вона намагалась переводити грошові кошти на утримання дітей, однак позивач повертає кошти.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що з 2010 року працювала з відповідачем. Зі слів останньої їй відомо, що чоловік не дає їй бачитись з дітьми. У жовтні 2013 року вона разом з відповідачкою приїжджали до дітей останньої, однак позивач не пустив її на подвір'я. Вона особисто передавала ОСОБА_8 подарунки для дітей відповідачки.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 59, 60 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

п.1 ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України, яка закріплює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст.157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками чи наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування чи бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, що містяться в п.16 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У той же час, роз'ясненнями п.15 цієї постанови Пленуму ВСУ визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З копії свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_5, народився ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_6, народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року, їх батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На даний час відповідачка перебуває у шлюбі із ОСОБА_7, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1

Згідно довідки Банюнинської сільської ради від 04.12.2014 року № 238 та довідки-характеристики № 257 від 14.05.2015 року ОСОБА_1 проживає з двома дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , доглядає їх та здійснює їх виховання.

Згідно довідки загальноосвітньої шкоди 1-2 ступенів с.Банюнин від 05.11.2014 року № 120 ОСОБА_2 жодного разу не цікавилась навчанням своїх дітей. Навчанням дітей постійно займається та цікавиться батько ОСОБА_1

Розпорядженням Кам'янка-Бузької райдержадмністрації від 16.12.2014 року за заявою ОСОБА_2, останній встановлено дні спілкування з дітьми: а саме 1-3 тиждень місяця - субота-неділя за згодою дітей та попередньо проінформувавши батька ОСОБА_1

Дане розпорядження не виконується, як стверджує відповідачка, у зв'язку із чиненням перешкод зі сторони позивача.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів. Частина 2 ст. 14 цього ж Закону зазначає, що під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Суд не приймає до уваги дані пояснення відповідача, оскільки, як встановлено у судовому засідання після опитування думки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, останні не бажаються спілкуватись із матір'ю.

Водночас, суд вважає, що такі бажання дітей зумовлені тим, що вони протягом тривалого часу проживають з позивачем ОСОБА_1, який має беззаперечний вплив на формування їх світогляду та ставлення до матері, для них є важливим батько, будинок, де вони проживають та оточуюче середовище в с.Банюнин, які викликають у них позитивні емоції. У той же час, вони бояться, що матір забере їх в інше місце, що може зашкодити їх емоційній стабільності.

Судом не встановлено негативного впливу на дітей безпосередньо матір'ю, а відсутність у них позитивного емоційного ставлення до матері обумовлена недостатнім їх спілкуванням, що не є проявом байдужості до дітей та до їх виховання з боку відповідача.

Не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи покликання позивача на ненадання відповідачкою допомоги на утримання дітей. Про наміри відповідача постійно матеріально допомагати дітям свідчить надані суму квитанції про переведення поштового переказу на суму 1000грн. позивачу. Як підтвердив позивач у судовому засіданні він повернув дані кошти, оскільки не бажає нічого одержувати від відповідача.

Суд не приймає до уваги рішення виконавчого комітету Банюнинської сільської ради від 04.12.2014 року № 19 щодо визнання за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її неповнолітніх дітей, оскільки таке прийнято і винесено у відсутності відповідача та без врахування думки комісії з питань захисту прав дітей.

Що стосується висновку комісії з питань захисту прав дітей при райдержадміністрації від 14.05.2015 року, то проведення засідання у відсутності ОСОБА_2 не слід вважати правильним, так як інше питання, що стосувалось інтересів неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було предметом розгляду комісії 16.12.2014року за участі усіх сторін. Крім того, висновки органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав носять лише рекомендаційний характер, а тому з урахуванням сукупності всіх обставин справи самі по собі не можуть буди підставою для позбавлення відповідача цих прав.

Судом не здобуто доказів того та не доведено, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Судом не встановлено умисної винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування нею своїми обов'язками, а відтак позовні вимоги про наявність підстав для позбавлення батьківських прав, передбачених ч.2 ст. 164 СК України, є безпідставними та необґрунтованими і до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року,ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст. 150,157,164 СК України, ст.ст. 10,11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Кам'янка-Бузької райдержадміністрації в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий:

Оригінал рішення.