Справа №295/9643/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з Чупріної Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до Житомирської міської ради,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з частини квартири (будинку) за адресою - АДРЕСА_1 та земельних ділянок, на якій вона розташована. Мати за життя склала заповіт на користь сестри позивача ОСОБА_4, а позивач приймає спадщину в порядку ст. 1241 ЦК України (право на обов'язкову частку), батько залишається власником ? частини спадкового майна на праві спільної сумісної власності подружжя та спадкує свою частину в порядку ст. 1241 ЦК України. Частки в спадковому майні є наступними: батьку ОСОБА_3 належить - 1/6 частина спадкового майна, позивачу ОСОБА_2 - 1/6 частина спадкового майна, сестрі позивача ОСОБА_4 - 2/3 частини спадкового майна.

Відповідно до самого об'єкту (цілого) за адресою - АДРЕСА_1, частки власників розподіляються так: батьку позивача належить - 7/12 частина об'єкта, позивачу - 1/12 частина спадкового майна, сестрі позивача - 1/3 частини спадкового майна.

На обгрунтування своїх доводів позивач зазначив, що в межах 6-ти місяців звернувся до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав та отримав свідоцтва про право на спадщину частини квартири. Однак, в свідоцтвах про право на спадщину до складу спадкового майна, що перейшло йому в порядку спадкування, не було включено земельні ділянки, що належали померлій, оскільки його покійній матері - ОСОБА_5 та його батькові - ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належать наступні земельні ділянки, що розташовані за адресою АДРЕСА_1: 1) Земельна ділянка площею 0,0206 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.05.2015 р. за НОМЕР_2; 2) земельна ділянка площею 0,002 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.05.2015р. за НОМЕР_4; 3) земельна ділянка площею 0, 0077 га , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_5, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.05.2015 р. за НОМЕР_6.

Оскільки згадані земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та їх частки не визначені, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С, 02.07.2016 року винесла постанову за № 209/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Тому позивач, який є спадкоємцем за законом 1/6 частки всього майна померлої, в тому числі і земельних ділянок, розташованих у АДРЕСА_1, просить визнати у судовому порядку право власності на них.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного вирішення справи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та обов'язки сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, позивач є спадкоємцем померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_5, 1934 року народження.

Згідно свідоцтва про право власності від 08.11.2011 року, виданого Виконкомом Житомирської міської ради, об'єкт вцілому, що розташований в АДРЕСА_1 та складається з 2-х жилих кімнат та службових приміщень загальною площею 49, 50 кв. м. на праві приватної спільної часткової власноті належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частках (а.с. 12).

22.07.2016 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що на підставі ст. 1241 ЦК України, спадкоємцем на 1/6 частку зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_5, 1934 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, є її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво складається з ? частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до Постанови приватного нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.07.2016 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно - земельні ділянки: площею 0,0077 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_5; площею 0,0206 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.05.2015 р. за НОМЕР_2 та площею 0,002 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, розташовані у АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що спадкодавцем не визначено розмір частки земельної ділянки у спільній сумісній власності (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2015 року, на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0,002 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2015 року на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0,0206 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2015 року на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0, 0077 га , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_5, розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Належність трьох вищевказаних земельних ділянок на праві власності по ? частині належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вбачається з наданої позивачем копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленому 04.04.2011 року, плану земельної ділянки та плану будинку.

В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогами ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно положень ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

За ч. 2 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, п. 10 передбачено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що спадкодавець володіла на праві власності вищевказаною частиною земельної ділянки, позивач прийняв спадщину після смерті матері, а іншого порядку оформлення права власності на спадкове майно, окрім судового не має, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 372, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності:

- на земельну ділянку площею 0,0017 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1, та складає 1/6 частку в спадковому майні, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5;

- на земельну ділянку площею 0,00017 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована в АДРЕСА_1, та складає 1/6 частку в спадковому майні, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5;

- на земельну ділянку площею 0,00064 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_5, яка розташована в АДРЕСА_1, та складає 1/6 частку в спадковому майні, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.Ф. Слюсарчук