Категорія 27Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Панасюка О.С.

при секретарі: Торбасюк О.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання додаткових угод недійсними за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Вінницького міського суду від 04 серпня 2016 року ,-

В с т а н о в и л а :

04.08.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними додаткових угод №1 та №2 від 03.02.2009 року до договору про надання кредиту №0 від 23.11.2006 ,укладеного між ним та відповідачем, згідно умов якого він отримав кредит в розмірі 41000 доларів США зі сплатою процентів, комісії, в порядку і на умовах передбаченим договором, з погашенням кредиту щомісячними платежами згідно графіку, з кінцевим терміном повернення до 22.11.2016 року.

В червні 2015 року йому стало відомо про те, що відповідачем додатковими угодами №1 та №2 від 03.02.2009 року до вказаного кредитного договору в односторонньому порядку ,шляхом підробки підпису позивача під зазначеними угодами , змінено умови договору,строки погашення та розмір щомісячних платежів по ньому. Вказуючи на відсутність його волевиявлення на укладення додаткових угод, оскільки він їх не підписував, посилаючись на ст.203,215 ЦК України ,просив визнати їх недійсними.

Рішенням Вінницького міського суду від 04.08.2016 року позов задоволено. Визнано недійсними додаткову угоду №1 від 03.02.2009 року до договору про надання кредиту №0 від 23.11.2006 року та додаткову угоду №2 від 03.02.2009 року до договору про надання кредиту №0 від 23.11.2006 року, укладені між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить зазначене рішення суду скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказали, що суд при постановленні рішення невірно оцінив докази та встановив обставини у справі : не врахував визнання позивачем розміру заборгованості та її погашення ,а отже, визнання відповідності його внутрішньої волі укладеним ним кредитному договору та додатковим угодам; встановлення рішенням Вінницького міського суду від 13.11.2014 року та ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02.11.2015 обставин правомірності додаткових угод до кредитного договору, що не підлягають доказуванню. Вказали на безпідставне незастосування судом строків позовної давності до вимог позивача ,оскільки обізнаність про існування додаткових угод свідчить його звернення до банку від 02.08.2011 року про проведення реструктуризації боргу.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник позивача вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги -безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи ,рішення суду та доводи апеляційної скарги ,колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

За змістом ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Зі змісту статтей 208, 639 ЦК України вбачається, що правочин між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 3 с. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд встановив, що 23.11.2006 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого являється відповідач, укладено договір про надання кредиту №0 (а.с.5-11 т.1), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник - прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в розмірі 41 000 дол. США , сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах, визначених цим договором, строком до 22.11.2016 року. Відповідно до графіку погашення кредиту ,що є Додатком №1 до договору, позичальник зобов'язаний повертати суму кредиту у передбачені графіком терміни , тобто, щомісячно сплачувати 341,70 дол. США. Згідно Додаткової угоди №1 від 03.02.2009 року та Додаткової угоди №2 від 03.02.2009 року до договору про надання кредиту, що містять підписи від імені уповноваженої особи АКІБ «УкрСиббанк» та від імені позивача, позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 457 дол. США в день сплати ануїтетного платежу - 02 числа кожного календарного місяця. Крім того, додатковою угодою №2 сторони домовились про перенесення строків виконання зобов'язань позичальника зі сплати процентів за договором, а також внесли зміни щодо кінцевого терміну повернення кредиту у повному обсязі в термін не пізніше 22.11.2024 року.

Позивач ОСОБА_5 категорично заперечував укладення ним оспорюваних додаткових угод .

Постановляючи рішення у справі ,суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку судової почеркознавчої експертизи 415-П від 01.01.2016 року, проведеної експертом Вінницького НДКЦ МВС України ,підписи від імені ОСОБА_4 у оспорюваних додаткових угодах виконано не ним ,а іншою особою (т.1 а.с.93-100).На підставі вказаного суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладення додаткових угод до договору про надання кредиту ,а тому вірно ,на підставі ст.ст.215 ч.1,203 ЦК України , визнав вказані додаткові угоди недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач знав про існування додаткових угод, оскільки звертався з заявою до банку з посиланням на одну з них та виконував їх умови, не заслуговують на увагу.

Так, ці доводи скарги жодним чином не спростовують встановленого висновком судової почеркознавчої експертизи факту не підписання позивачем угод ,а отже факту відсутності його волевиявлення саме на момент їх укладення, що у відповідності до ст.ст.215 ч.1,203 ЦК є безумовною підставою для визнання їх недійсними.

Крім того, як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_4 , всі оплати здійснювались ним в рамках погашення кредитної заборгованості за договором кредиту ,а не додатковими договорами, про наявність яких він не знав. Щодо заяви на ім'я банку з посиланням на угоду ,то позивач пояснив, що текст заяви йому надиктували працівники банку і у тексті заяви відсутнє слово «додаткова угода»,на яке він міг би звернути увагу.

Зазначені пояснення та доводи позивача підтверджуються текстом самої заяви, узгоджуються з іншими матеріалами справи ,висновком почеркознавчої експертизи, загальновідомими обставинами складності проведення особою самостійних розрахунків визначення розміру заборгованості та її погашення і не спростовані відповідачем .

Доводи скарги про те, що обставини щодо укладення позивачем додаткових договорів встановлені рішенням суду про стягнення з нього коштів ,що набрало законної сили ,а тому відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення, яким була стягнута заборгованість з позивача за даним кредитним договором, постановлене судом першої інстанції при заочному розгляді справи у відсутність в судовому засіданні ОСОБА_4 (т.1 а.с.117).

Главою 7 ЦПК України визначені положення щодо судових викликів і повідомлень.

Згідно із положеннями ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, які разом із розпискою надсилаються поштою рекомендованими листами із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною. Особи, які беруть участь у справі, можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Ст. 76 ЦПК України передбачено, що судові повістки, адресовані фізичним особам вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

З ухвали Вінницького міського суду від 14.07.2015 року ,постановленій за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення, вбачається ,що судові повістки про виклик на його адресу про час та місце розгляду справи поверталися до суду із відміткою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання»,що не дає підстав стверджувати, що відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлений про місце день і час розгляду справи.

Повернення відділенням зв'язку судової повістки у зв'язку із закінченням терміну зберігання не можна вважати належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, оскільки це не відповідає вимогам ст. 76 ЦПК України.

А тому не можна стверджувати, що відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлений про місце день і час розгляду справи, і , будучи належним чином повідомленим та не з'явившись в судове засідання, добровільно обмежив себе у здійсненні наданих процесуальним законом відповідачу прав , в тому числі щодо оспорення угод, пред'явлення зустрічного позову, заявлення клопотання про призначення судової експертизи, тощо.

На стадії апеляційного перегляду заочного рішення про стягнення коштів ОСОБА_4 вказував на обставину не підписання ним спірних додаткових договорів (т.1 а.с.129) ,проте , відповідно до процесуального законодавства, на цій стадії позбавлений права пред'явлення зустрічного позову щодо оспорювання додаткових угод.

Оскільки при постановленні судом першої інстанції у відсутність ОСОБА_4 заочного рішення про стягнення з нього заборгованості, обставини щодо недійсності оспорюваних додаткових угод з підстав відсутності його волевиявлення при їх укладенні, не встановлювались ,а тому ч.3 ст.61 ЦПК в даному випадку застосуванню не підлягає.

Порушені цивільні права ОСОБА_4, що не підписував спірні угоди, підлягають захисту.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи скарги правильні висновки суду не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: