Справа № 278/3713/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до повного товариства "Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ріелті" і Компанія про визнання удаваним договір укладеним та стягнення збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом, посилаючись на те, що 03 листопада 2015 року вона відвідала ломбард «Благо» відділення №241 за адресою: м.Житомир, майдан Згоди, 3/75, де продавці запропонували їй придбати телефон Flu чорно-сріблястого кольору за ціною 1610 гривень, на що остання погодилася. Того ж числа між позивачем та відповідачем в особі ОСОБА_3 діючої на підставі довіреності №1208 від 23 вересня 205 року укладено договір №ДОН про зміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги).

11 листопада 2015 року позивачу зателефонував працівник міліції та повідомив, що даний телефон вкрадений та вилучив його.

На підставі вищевикладеного, позивач просить на підставі ст.ст. 235, 655 ЦК України визнати недійсним договір №ДОН про зміну кредитора у зобовязанні від 03 листопада 2015 року посилаючись на те, що зазначений договір насправді був договором купівлі-продажу, оскільки вона дійсно купила телефон як добросовісний набувач, не знаючи, що він крадений, також позивач просить стягнути моральшу шкоду, яку вона оцінює в грошовому еквіваленті 1000 гривень

Позивач та її представник позов підтримали з підстав зазначених в ньому.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, з урахуванням позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України.

Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач заявляючи вимогу про визнання договору №ДОН про зміну кредитора у зобовязанні від 03 листопада 2015 року недійсним, зазначає як підставу ст.235 ЦК України.

Судом встановлено, що 03 листопада 2015 року між Повним товариством «ЛОМБАРД ДОНКРЕДИТ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-РІЕЛТІ» І КОМПАНІЯ»та ОСОБА_4 укладено договір №ДОН про зміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги) від 03 листопада 2015 року.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Зі статті 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності, зазначеного в ст.392 ЦК України.

Відповідно до договору купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що за удаваним правочином (ст.235 ЦК України), сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, на відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 пояснили, що вони відвідали ломбард з метою купити телефон, а не оформити кредитний договір.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 червня 2015 року по справі №826/59/15, що залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року встановлено, що між сторонами укладено договір про заміну кредитора у зобовязанні предметом застави за яким є телефон, а не договір купівлі-продажу. Дані обставини встановлені судовими рішеннями, а тому не підлягають доказуванню в порядку ст. 61 ЦПК України.

Отже, позивачем не надано суду жодного належного і допустимого доказу наявності факту приховання дійсного договору купівлі-продажу, що слугувало підставою для визнання правочину удаваним. Відмовивши в задоволенні позовних вимог про визнання договору удаваним та стягнення збитків, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки остання є похідною.

Керуючись ст.ст.203, 215, 233, 655, 656 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Постанова Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук