Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц/778/2516/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Воробйової І.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 28 березня 2016 року

у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої допомоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення надміру виплаченої допомоги.

В позові зазначено, що 08.04.2015 року до управління соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг звернулася відповідач. Після чого заявнику, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014р., якою був затверджений Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, була призначена державна допомога з 08.04.2015 року по 07.06.2015 року в розмірі 442,00 грн., з 08.06.2015 року по 07.08.2015 року в розмірі 221,00 грн. В результаті перевірки було зясовано, що відповідач отримувала допомогу переміщеним особам на проживання в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Богунської районної ради міста Житомира з 07.11.2014 року по 06.03.2015 року та не мала права отримувати цю допомогу вдруге, що призвело до переплати державних коштів в сумі 780,87 грн. за період з 08.04.2015 року по 31.05.2015 року. В результаті надання недостовірної інформації (відповідач вказала, що переїхала з зони АТО в лютому 2015 року, хоча з листопада 2014 року по березень 2015 року отримувала допомогу в м. Житомирі), відповідач незаконно отримала державні кошти в сумі 780,87 грн. У результаті виявлення фату подання недостовірної інформації з 01.06.2015 року виплату грошової допомоги їй було припинено.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 суму надмірно виплаченої допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 780,87 грн. на користь УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 28 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Управління праці та соціального суму надміру виплаченої допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 780,87 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, оскільки провини відповідача в отриманні коштів, вказаних у позові, немає, недостовірної інформації уповноваженому органу відповідач не надавала.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання не зявилися.

З боку особи, яка подала апеляційну скаргу, судову повістку про виклик у судове засідання на 11год.50хв. 15 червня 2016р. отримала її представник ОСОБА_4, що підтверджено рекомендованим поштовим повідомленням про вручення судової повістки.

У відповідності до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі, а тому відповідач вважається такою, що повідомлена про час і місце судового засідання, незважаючи на те, що адресована їй судова повістка повернулася без вручення, з відміткою пошти про сплив строку зберігання.

Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду сторони не звернулися.

Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

ОСОБА_3, згідно її заяви від 08.04.2015 року рішенням УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області була призначена допомога переміщеним особам на проживання в період з 08.04.2015 року по 07.06.2015 року в розмірі 442,0 грн., з 08.06.2015 року по 07.08.2015 року в розмірі 221,00 грн.

За період з 08.04.2015 року по 31.05.2015 року позивач виплатив відповідачу допомогу перемішеним особам у розмірі 780,87 гривень.

При отриманні довідки № від 27.02.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відповідач повідомила УПСЗН виконкому Бердянської міської ради Запорізької області про те, що вона 20 лютого 2015 року перемістилася з тимчасово окупованої території в м. Бердянськ, на вул. Тюленіна, буд. 18, в той час як від Богунського районного УПСЗН м. Житомира вона з 07.11.2014 року по 06.03.2015 року продовжувала отримувати допомогу переміщеним особам на проживання, призначену їй з 07.11.2014 року згідно рішення Богунського районного УПСЗН м. Житомира від 17.11.2014 року, куди вона прибула з тимчасово окупованої території 01 квітня 2014 року.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно застосував нормативно-правові акти, які стосуються спору у цій справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на п.п. 2,3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі і на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Згідно п.п.2,3 вказаного Порядку грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Порядок ведення обліку осіб, які переміщуються, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Грошова допомога працездатним особам, які переміщуються, виплачується у розмірі 442 гривні на одну особу.

У відповідності до п. 7 цього Порядку судом встановлено, що розмір допомоги на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється у разі, якщо особа не працевлаштувалася.

Суд першої інстанції вірно застосував приписи п. 11 Порядку, за яким уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач, як працездатна особа, яка вже отримала визначену цим Порядком грошову допомогу для покриття витрат на проживання, укрила від позивача ці відомості. Виходячи з викладеного відповідач не мала права отримувати допомогу за вказаним Порядком на наступний період в УПСЗН виконкому Бердянської міської ради Запорізької області.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку запереченням відповідача, яка у судовому засіданні фактично визнала, що не мала права повторно отримувати вказану грошову допомогу на проживання, проте повертати її відмовилася, оскільки, на її переконання, УПСЗН виконкому Бердянської міської ради Запорізької області виплатило допомогу добровільно при наявності довідки про отриману допомогу в м.Житомирі.

Правовою підставою позовних вимог позивач зазначив ст.1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Судом першої інстанції встановлена обґрунтованість вказаних позивачем фактичних та правових підстав позовних вимог, що надало передбачені законом підстави для висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності незастосування судом першої інстанції ст. 1215 ЦК України не мають підтвердження.

Згідно ст. 1215 ЦК України визначено: не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Особа, яка подала апеляційну скаргу наголошує на відсутності недобросовісності з боку набувача.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що такі доводи аналогічні запереченням відповідача проти позову, які досліджені та дістали належної правової оцінки під час розгляду справи судом першої інстанції.

Зокрема, суд першої інстанції перевіривши вказані заперечення відповідача встановив такі обставини.

З досліджених доказів, у тому числі, матеріалів особової справи відповідача в органах УПСЗН, наданої для огляду представником позивача, відповідачем надано відомості, що остання 20 лютого 2015 року перемістилася з тимчасово окупованої території з м.Севастополя, вул. Благодатна, 16, хоча матеріалами справи підтверджено, що вона виїхала з Автономної Республіки Крим ще 1 квітня 2014 року та продовжувала отримувати на час звернення до УПСЗН в м.Бердянську допомогу переміщеним особам у м.Житомирі.

В цій частині судом першої інстанції дано належну оцінку показанням свідка ОСОБА_5 (працівника УПСЗН), яка показала, що телефонувала відповідачу після отримання з м. Запоріжжя списку двійників у базі даних переміщених осіб, який надійшов до управління праці та соціального захисту населення 26 травня 2015 року, після цього 28 травня 2015 року відповідач надала їй довідку про отримання допомоги у УПСЗН м.Житомирі, тому з 01.06.2015 року їй припинено виплату допомоги.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності при зверненні до позивача за призначенням допомоги недобросовісності з боку набувача.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 28 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: