Провадження № 22-ц/773/957/16 Категорія: 43 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення за апеляційною скаргою відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, який ухвалою Луцького міськрайонного суду від 01.02.2016 року залишено без розгляду.

ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд визнати квартиру по вул. Конякіна, 10а/43 в м. Луцьку Волинської області спільним майном чоловіка та жінки, як набутої до реєстрації шлюбу, усунути перешкоди, які чиняться відповідачем ОСОБА_2 їй та неповнолітній доньці в користуванні вказаним жилим приміщенням та вселити її і неповнолітню дочку ОСОБА_5 у вказану квартиру.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22.02.2016 року позовну заяву в частині вимог ОСОБА_4 про визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки, як набутої до реєстрації шлюбу залишено без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.05.2016 року зустрічний позов ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 в даній справі задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 в квартиру № 43 в житловому будинку № 10а по вул. Конякіна в м. Луцьку Волинської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ОСОБА_4, як колишньому члену сімї власника квартири, що не позбавлений права користування займаним жилим приміщенням, чиняться перешкоди відповідачем ОСОБА_2, який є власником даного приміщення, у користуванні ним, а тому прийшов до висновку про усунення таких перешкод шляхом вселення позивача до вказаної квартири. Відмовляючи в задоволенні позову про вселення неповнолітньої дочки ОСОБА_5 до спірної квартири, суд свої висновки обґрунтовував тим, що остання має вільний доступ до квартири, має ключі від вхідних дверей, а тому їй відповідачем не чиняться перешкоди в користуванні квартирою і підстави для її вселення до неї відсутні.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2001 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.04.2013 року розірвано (а.с.10-11). Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.10.2000 року ОСОБА_4В, є власником квартири № 43 в житловому будинку № 10а по вул. Конякіна в м. Луцьку Волинської області (а.с.5).

З копії будинкової книги вбачається, що ОСОБА_4 з 05.04.2003 року була зареєстрована в даній квартирі та була вселена до неї разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 зі згоди власника як член його сімї (а.с.7-9).

Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами по справі та відбуття відповідачем ОСОБА_2 покарання в місцях позбавлення волі, ним стали чинитися позивачу ОСОБА_4 перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Відповідач, як він сам це визнав, замінив замок на вхідних дверях квартири та не надав позивачу ключів від нього, у звязку з чим позивачка не має змоги потрапити до квартири.

У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (ч. 4 ст. 156 ЖК України).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши факт здійснення відповідачем перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою, внаслідок чого остання не має змоги потрапити до неї, прийшов до правильного висновку про усунення таких перешкод шляхом вселення позивача до вказаного жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_4 не є самостійним позивачем по даній справі і суд, встановивши відсутність порушень прав та законних інтересів особи в інтересах якої предявлено позов, з незрозумілих причин прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача, на думку колегії суддів є безпідставним, оскільки такі доводи спростовуються змістом поданої позивачем позовної заяви, в якій вона просила вселити у спірне жиле приміщення її разом з неповнолітньою дочкою. З цього випливає, що позивачка в розглядуваному випадку діяла як в своїх, так і в інтересах своєї неповнолітньої дочки.

Отже, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в іншій частини рішення суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 не оскаржується, тому колегією суддів воно у відповідності до ст. 303 ЦПК України не переглядається і його в решті слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: