Провадження № 2/235/99/16
Справа 235/9507/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Задерей А.В., Соловйової М.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представник третьої особи

органу опіки та піклування виконкому

Красноармійської міської ради ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Красноармійська цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про зняття з реєстрації у жилому приміщенні та виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про зняття з реєстрації у жилому приміщенні та виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником жилого будинку № 105 по вул. Котовського в м. Красноармійську Донецької області на підставі Договору купівлі-продажу від 28.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 3172. З 24.09.2008 року у вказаному будинку зареєстровані та мешкають колишня дружина її сина , відповідачка по справі,ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_6 Оскільки вона має намір проживати у належному їй будинку, фактично між ними склалися відносини щодо найму жилого приміщення, 22.07.2015 року вона направила на адресу відповідачки рекомендованим листом попередження про майбутнє розірвання договору найму жилого приміщення та запропонувала добровільно знятися з реєстрації. Оскільки відповідачка відмовилась звільнити спірний будинок, просить зняти ОСОБА_2 та її неповнолітню доньку ОСОБА_6 з реєстрації в житловому будинку № 105 по вул. Котовського в м. Красноармійську Донецької області, та виселити їх із вказаного жилого приміщення.

Позивачка в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати без її участі ( а.с. 38).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що фактичне спірний житловий будинок був придбаний на сумісні гроші її та колишнього чоловіка ОСОБА_7 , з яким вона значиться зареєстрованою у спірному житлі з 2008 року. Колишній чоловік з травня 2014 року проживає з другою сім»єю в житловому будинку, що розташований за адресою м. Красноармійськ, вул. Б. Суріних,27 . Оскільки вона з донькою проживає у спірному житлі по теперішній час, користується житлом, іншого житла не має, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позбавлення неповнолітньої дитини у користуванні жилим приміщенням призведе до порушення її прав.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, з»ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, вул. Котовського, 105 (а.с. 40).

Згідно довідки, наданою Красноармійською міською радою від 03.11.2015 року позивачка по справі ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В житловому будинку, що розташований за адресою: м. Краснармійськ, вул. Б.Суріних, 105 проживають і значаться зареєстрованими з 24.09.2008 року ОСОБА_8, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ( а. с. 4).

Як встановлено в судовому засіданні колишній чоловік відповідачки ОСОБА_8 не проживає у спірному житлі з травня 2014 року у зв»язку хз укладенням повторного шлюбу , відповідачка разом зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_6 проживає на вказаній жилій площі з моменту реєстрації по теперішній час, позивачка по справі проживає за іншою адресою : м. Красноармійськ, вул. Б. Суріних, 27, і на момент розгляду справи проживає за межами України.

Вказана обставина підтверджена в судовому засіданні як поясненнями представника позивача , так і відповідачкою.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Згідно з житловим законодавством членами сімї власника (наймача) житла визнаються дружина (чоловік) власника/наймача житла, їхні діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником (наймачем) житла і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України).

Якщо ці особи перестали бути членами сімї наймача ( власника), але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі самі права і обовязки, як власник і члени його сімї.

Як встановлено в судовому засіданні, що відповідачка ОСОБА_2 була вселена в житловий будинок разом зі своєю неповнолітньою донькою у 2008 році як член сім»ї власника, з 2014 року має статус колишнього члена сім»є власника житла у зв»язку з припиненням шлюбних відносин з сином позивачки ,ОСОБА_8

На теперішній час ОСОБА_8 проживає окремо від відповідачки за адресою : м. Красноармійськ, вул. Б.Суріних, 27.

У разі виникнення спору між власником і членами його сімї суд повинен врахувати, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог стст.405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Припинення сімейних відносин з ОСОБА_8 не позбавляє в даному випадку права відповідачки на користування спірним житловим будинком.

Відповідно до ст. 15 ЦК України особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, вимога позивача про зняття з реєстрації місця проживання відповідачки та її неповнолітньої доньки не підлягає задоволенню, оскільки такий спосіб захисту права власності на жиле приміщення не можна вважати належним.

У відповідності до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-У1 « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( у редакції Закону від 05.07.2012 року № 5088-У1) зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, які здійснюють цю діяльність на підставі : заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, задоволення вимоги про зняття особи з реєстраційного обліку судом можливе виключно у разі відмови відповідного державного органу виконати рішення суду про втрату особою права користування жилим приміщенням і у разі пред'явлення позову з зазначеними вимогами до даного органу.

Окрім того, ані позивачко, ані представником позивачки не доведено в судовому засіданні, в чому саме його права як власника були порушені з боку ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6, оскільки позивачка не проживає в спірному житловому будинку.

Також не доведено позивачкою факт незаконного проживання відповідачки, як колишнього члена сім»ї власника будинку, та її доньки у спірному житлі.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про зняття з реєстрації у жилому приміщенні та виселення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16,386,391, 405 ЦК України, ст.. 9, 156 ЖК України, ст.. ст. 6,10,11,213,214,215,216,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради про зняття з реєстрації у жилому приміщенні та виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: