Справа № 211/2036/16-ц
Провадження № 2/211/1556/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Зоріній С.М., Мариненко Е.П.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду 10 травня 2016р. з позовом, вказавши, що ввечері 08.03.2016 року він по вул. Промисловій м. Кривого Рогу чекав свою знайому, щоб привітати її зі святом. В руках він тримав подарунок - набір посуду. О 19.00 годині з території домоволодіння № 45 по вул. Промисловій м. Кривого Рогу вибігла собака породи «Німецька вівчарка» без намордника та ланцюга, яка належить відповідачці ОСОБА_3, накинулася на нього та почала кусати та рвати його за лікоть лівої руки, чим спричинила шкоду його здоровю. Своїми діями відповідачка порушила правила тримання собак згідно Закону України № 55-47-ВР від 07.02.1997 року. ОСОБА_3 умисно випустила собаку із свого домоволодіння, натравивши її на нього, вона не тільки нічого не зробила для захисту його від своєї собаки, не відігнала її від мене, навпаки ОСОБА_3 спостерігала за нападом на нього.

Собака відповідачки є собакою бійцівської породи, тому діяльність, повязана з її утриманням, є джерелом підвищеної небезпеки. В результаті того, що відповідачка вчинила адміністративне правопорушення - порушила правила тримання собак, йому було заподіяно тілесні ушкодження, пошкоджено його одяг (куртку) та був розбитий вщент набір посуду.

09.03.2016 року він звернувся до лікаря - травматолога, де той оглянув його, обробив рану на руці та зробив запис у медичній книжці про тілесне ушкодження його лівого ліктьового суглобу, також вказав всі призначення з його лікування.

22 квітня 2016 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу була винесена постанова по адміністративній справі № 211/1621/16-ц про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 154 ч.2 КУпАП та накладено грошове стягнення з конфіскацією тварини (собаки).

Внаслідок адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_3, йому спричинені тілесні ушкодження, що потягло за собою необхідність тривалого лікування та хоча б часткового відновлення стану здоровя. На теперішній час його витрати на лікування склали 1493,32 грн., однак квитанцій, де вказані всі витрати на його лікування він не зберіг. Однак через сильний біль у руці йому необхідне знеболювальне та інші ліки, на які він теж буде витрачати кошти. Також виникла необхідність в придбанні собі нової куртки, яку пошкодила собака.

Крім того, вказаними діями відповідача, в результаті чого його покусала собака, йому спричинено моральних страждань, які виразилися в тому, що він відчував фізичний біль та страждання, яких зазнав у звязку з ушкодженням свого здоровя, в сильних емоційних та душевних хвилюваннях, яких він зазнав у звязку з адміністративним правопорушенням відповідачки щодо нього, був порушений його звичний спосіб життя, пов'язаний з тим, що йому довелося лікуватися довгий час, додаткові страждання також спричинило те, що він змушений звертатися до державних органів за захистом порушених прав. На теперішній час він продовжує відчувати біль у руці, весь час почувається пригніченим, оскільки розуміє, що йому знадобиться час для відновлення свого здоровя, що складно в його віці.

Тому позивач просить стягнути з відповідача суму 1493,32 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 10 000,00 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн. (а.с.2-4).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти вимог заперечували з підстав, викладених в запереченнях. В обґрунтування зазначили, що факти, викладені позивачем в позовній заяві не мали місця з тої причини, що її собака з території домоволодіння не вибігала, ніяких тілесних ушкоджень позивачу вона не заподіювала. Крім того, якщо навіть і припустити, що собака вискочила з подвіря та накинулась на позивача, а вона просто дивилась, як він стверджує, то собака просто розірвала його, оскільки вона належить до породи німецька вівчарка, як він сам вказує у своєму позові. Позивач ОСОБА_1 дійсно 08.03.2016 р. був біля паркану її будинку, де у вольєрі була собака. Так як він був у стані алкогольного спяніння та спирався на огорожу, собака гавкала, тому вона вийшла з будинку та просила позивача, який сидів навприсядки, спираючись на огорожу, відійти від паркану. Але він не міг підвестись через алкогольне спяніння, тому вона зі своїм чоловіком, що вийшов з будинку, почали допомагати йому підвестись. Крім неї, позивача та її чоловіка нікого не було, собака з двору не виходила, тому ніяких тілесних ушкоджень позивачу не наносила.

Крім того, протокол, який склав дільничний, був складений 31.03.2016 року, тобто після спливу майже трьох тижнів. Дільничому вона розповіла як все було, що ні яких тілесних ушкоджень 08.03.2016 року собака позивачу не спричиняла, а лише лаяла на нього. До неї позивач з жодними скаргами чи претензіями відносно того, що його начебто вкусила її собака не звертався. Оскільки вона була без окулярів, то підписала протокол не читаючи та вважала, що просто підписую свої пояснення, а не визнає провину. При винесенні судом 22.04.2016 року постанови про адміністративне правопорушення вона не була присутня, так як не знала про розгляд справи. Штраф дійсно сплатила, бо вважала, що його їй призначили за порушення громадського порядку, а саме через те, що її собака тривалий час голосно гавкала. Крім того, вона є законослухняною особою, тому не розібравшись зі змістом судового рішення, одразу сплатила штраф, побоюючись, що до неї застосують ще якісь додаткові санкції. Таким чином, на даний час не встановлено, що вона своїми діями порушила правила тримання собак згідно закону від 1997 року. Крім того вважає, що визначаючі розмір матеріального шкоди, позивач не надав належних доказів на його підтвердження. Так, позивач не надав квитанцій на придбання ліків, не надав доказів, що ним витрачені кошти на лікування, що таке лікування було призначено лікарем. Більш того, позивач не має медичних документів, які б підтверджували, що він отримав пошкодження у вигляді укусів собаки. У долучених до справи медичних документах вказано, що позивач звернувся до лікарні 09.03.2016 року та повідомив, що він був побитий чоловіком. Йому було діагностовано забита рана лівого локтьового суглоба. Таким чином, навіть з наданих позивачем медичних документів вбачається, що отримані ним травми не повязані з укусом її собаки.

Також позивачем не обґрунтовано вимоги про відшкодування моральної шкоди та не надано жодних доказів на підтвердження того, що він отримав моральну шкоду через неї, тому вона вважає, що позивач має намір вирішити свої матеріальні проблеми за її рахунок. Тому оскільки позивач не довів наявність її вини у спричиненні йому матеріальної та моральної шкоди, та більш того, не довів, що він взагалі поніс матеріальні витрати (тобто шкоду) та зазнав моральних страждань, просить в задоволенні позові відмовити повністю.

Вислухавши сторони, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали цієї справи та справи № 211/1621/16-п, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 08 березня 2016 року о 19-00 годині належна громадянці ОСОБА_3 собака породи «Вівчірка» вибігла з території домоволодіння № 45 по вул. Промисловій м. Кривого Рогу та вкусила за лікоть лівої руки громадянина ОСОБА_1, чим спричинила шкоду здоровю останнього. Своїми діями громадянка ОСОБА_3 порушила правила тримання собак згідно Закону України № 55-47-ВР від 07.02.1997 р.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2016 року ОСОБА_3 визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КК України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу з конфіскацією тварини (собаки) (а.с. 7 копія постанови).

Вказані обставини встановлені постановою суду і відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_3 є винною у неналежному триманні собаки, що спричинило заподіяння шкоди здоровю позивача ОСОБА_1

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ії завдала.

Тобто диспозицією зазначеної правової норми чітко визначено, що підставами для відшкодування матеріальної шкоди є деліктна поведінка однієї особи по відношенню до іншої, факт настання такої шкоди, як юридичний наслідок, причинний звязкою між деліктною поведінкою особи та фактом настання матеріальної шкоди, а також вина завдавача шкоди.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).

Таким чином, тягар доказування про невинуватість несе саме відповідачка, оскільки є власником собаки.

Відповідальність за порушення правил тримання собак встановлена ст. 154 КУпАП), а правила утримання домашніх тварин відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" від 30 грудня 2009 року встановлюються органами місцевого самоврядування.

Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує (ч.4 ст. 12 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження»).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що вказані події відбувалися 8 березня. Він стояв біля будинку відповідачки, чекав автобуса, щоб їхати на роботу о 18-50 годині. ОСОБА_6 стояв біля забору, гавкала собака з двору відповідачки. Відповідачка вийшла, за нею собака, він не чув, що вона казала. ОСОБА_7, той впав, на нього наскочила собака. Вийшов чоловік відповідачки, він підійшов до них, щоб не було між ними бійки, а той чоловік ударив і його кулаком в груди. При чому той чоловік погрожував, що вбє, а потім підїхав автобус та він поїхав на роботу. Собака була німецької породи "овчарка", без намордника, агресивна, схватила ОСОБА_6 за рукав. Як собака кусав ОСОБА_6, він не бачив цього, бачив, що куртка у ОСОБА_7 порвалася. ОСОБА_1 стояв, в руках у нього була сумка, він впав, бо його штовхнула жінка. ОСОБА_1 ніхто не надавав допомоги. Ця жінка і раніше на всіх кричала, що її собаку всі дратують, бо біля її двору збираються люди їхать автобусом на роботу.

Однак в матеріалах справи відсутні як докази звернення позивача за лікарською допомогою внаслідок укусу собаки, так і докази на підтвердження розміру понесених на лікування коштів.

Згідно наданого витягу з медичної картки, позивач звертався за лікарською допомогою оскільки був з його слів побитий невідомим чоловіком, що проживає по вул. Транспортній. Внаслідок чого позивач отримав забій.

За таких обставин суд позбавлений встановити факт звернення позивача за лікарською допомогою саме від укуса собаки та дійсний і підтверджений належними доказами розмір понесених позивачем витрат, тому заявлені вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року (далі - Постанова) суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Позовні вимоги позивач у частині відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. мотивує перенесенням нервово-психічного потрясіння, сильного болю, погіршенням самопочуття, спричиненням тілесних ушкоджень, порушенням звичайного способу життя.

Суд вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві та достатньою сатисфакцією зазнаних ним моральних страждань має бути 500 гривень, які підлягають стягненню на його користь. Такий розмір моральної шкоди буде відповідати обставинам справи, характеру і глибині моральних страждань позивача внаслідок укусу собаки, відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Так, згідно п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10; при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження отримання грошових коштів в сумі 1000 грн. на оплату послуг адвоката (а.с.120, останнім на підставі договору про надання юридичних послуг від 26.04.2016 р. (а.с.11) було видано квитанцію прибуткового касового ордеру № 27 від 26.04.2016 р. (а.с.9) та складено між адвокатом та позивачем як замовником акт виконаних робіт з надання юридичних послуг (а.с.8), які є належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.1166, 1667 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 (пятсот) гривень, витрати на правову допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_8