АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4486/16 Справа № 208/9369/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ричка С. О. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу

заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження по справі за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року позивач звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою , в якій просив суд стягнути з ОСОБА_3 боргу у розмірі 50000,00 гривень.

В судове засідання сторони не з'явилися, в письмовій заяві просили справу розглядати за їх відсутності та прийняти заяви про визнання мирової угоди. З висновками, зазначеними в мировій угоді, сторони повністю згодні, підтримують їх, просять закрити провадження по справі.

З наслідками закриття провадження сторони були ознайомлені та згодні.

Ухвалою суду І інстанції постановлена ухвала про затвердження мирової угоди та закриття провадження по справі.

Визнано за:

-ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину об'єкту нерухомості - торгового центру, загальною площею 782,0 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

-ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на 1/2 частину об'єкту нерухомості - торгового центру, загальною площею 782,0 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, з подальшою реєстрацією у відповідних органах держаної реєстрації; зобов'язати відповідачів передати всю необхідну правовстановлюючу та технічну документацію на об'єкт позивачу.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу й постановити рішення , яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заявлених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що за умовами мирової угоди відповідач, ОСОБА_3 підтверджує факт отримання нею 20 травня 2015р. у позивача ОСОБА_2 боргу у розмірі 50000,00грн., який до теперішнього часу нею не повернула, також підтверджує факт укладення між нею та ОСОБА_4 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13 лютого 2015 року, згідно якого їй перейшло право власності на 1/2 частину об'єкту нерухомості - торгового центру, загальною площею 782,0 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1., який вона в свою чергу передає у власність позивачу ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості, але не може цього зробити нотаріально, оскільки до теперішнього часу технічна документація не приведена у відповідність з вимогами закону.

Згідно п.8.3. Договору позики від 20 травня 2015 року у випадку порушення позичальником (ОСОБА_3) зобов'язань щодо своєчасного повернення позики, ОСОБА_3 передає у власність Позикодавця (ОСОБА_2) належну їй на праві приватної власності 1/2 частину об'єкту нерухомості - торгового центру, загальною площею 782,0 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 5,6 Мирової угоди від 25 грудня 2015 року ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) належить право власності по 1/2 частині кожному об'єкту нерухомості - торгового центру, загальною площею 782,0 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

За ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Затверджуючи мирову угоду, суд зазначив, що вона не суперечить Закону, здійснена в інтересах обох сторін, виконання ними умов мирової угоди не порушує інтересів інших осіб.

Проте погодитися з таким висновком суду неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом положень ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Закон надає право суду постановити ухвалу про визнання, а не затвердження мирової угоди.

В порушення вказаних норм закону та вимог ст. 33 ЦПК України суд не роз'яснив позивачу право на залучення в справу сторонами Дніпродзержинську міську раду та Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, до повноважень якої належить контроль та надання дозволу на виконання будівельних робіт, прийняття в експлуатацію об'єктів та яка є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво об'єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2008 року між Дніпродзержинською міською радою та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (ар.с. 18). З зазначеного договору вбачається, що він діяв до 24 жовтня 2009 року.

Правові підстави для подальшого користування земельною ділянкою за вищезазначеною адресою у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

Оскільки, суд першої інстанції не виконав вимоги передбачені частиною 4 ст.10 ЦПК України щодо залучення в справу Дніпродзержинську міську раду та Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, закриваючи провадження в справі, належно не перевірив чи не суперечать умови мирової угоди Закону та чи не порушують вони права чи інтереси інших осіб, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу, як передчасну, скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 311 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпродзержинської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.О. Тамакулова

Л.М. Болтунова

С.П. Козлов