У х в а л а

іменем україни

13 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Остапчука Д.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного архіву Київської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 вересня 2014 року його було прийнято на посаду сторожа відділу бухгалтерського обліку та

матеріально-технічного забезпечення Державного архіву Київської області. Наказом від 31 липня 2015 року № 85 К його було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на те, що його заява про прийняття на роботу не може вважатись трудовим договором, оскільки така виражає намір особи працевлаштуватися, а не припинити трудові відносини та на те, що трудовий договір між сторонами переукладався неодноразового, що свідчить про його безстроковість, просив суд: поновити його на посаді сторожа відділу бухгалтерського обліку та матеріально-технічного забезпечення Державного архіву Київської області; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2015 року по день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Шевенківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва

від 20 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що трудовий договір, який укладено між сторонами на підставі заяви

ОСОБА_4 від 19 вересня 2014 року, не був переукладений в розумінні положень ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, оскільки наступними наказами лише вносилися зміни до трудового договору в частині терміну його дії. При цьому, з вказаними наказами позивач ознайомлювався під підпис, що свідчить про його обізнаність про такі зміни.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін Д.О. Остапчук О.В. Попович