Номер провадження 2/754/2940/16
Справа №754/3887/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, про визнання дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі є співвласниками вказаної квартири. У квартирі також зареєстрована неповнолітня дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 у період до лютого 2010 року, після чого шлюб було розірвано, а дочка ОСОБА_4 залишилася проживати разом із відповідачкою - своєю матір"ю у квартирі АДРЕСА_1. Позивачі постійно сплачують всі витрати на комунальні послуги, проте у зв"язку з реєстрацією неповнолітньою ОСОБА_4 вимушені нести додаткові витрати. Оскільки дитина у квартирі не проживає, нею не користується, позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд визнати неповнолітню ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача, за наявних у справі матеріалів.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що, дійсно, неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із своєю матір"ю, оскільки їй лише 10 років, а питання про визначення місця проживання дитини між сторонами не визначалося, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати за матір"ю і позивач це питання не оспорював. Також представник зазначив, що реєстрація дитини у спірній квартирі не порушує прав співвласників, а зняття дитини з реєстраційного обліку може стати порушенням її прав. На підставі викладеного представник відповідачки просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить суд розглядати справу в його відсутність, а також просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідачки, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_2.

Дана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що підтверджується Договором дарування від 27.06.2002 року.

На даний час у квартирі зареєстровано п"ять осіб - позивач ОСОБА_5, його неповнолітня дочка ОСОБА_4, 2005 року народження, позивач ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_6 та їх неповнолітня дочка ОСОБА_7, 2013 року народження, що підтверджується довідкою форми № 3.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 2005 року по лютий 2010 року, у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується судовим рішенням від 16.02.2010 року та свідоцтвом про народження дитини.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вказують про те, що неповнолітня ОСОБА_4 у спірній квартирі не проживає, вони несуть додаткові витрати у зв"язку з її реєстрацією, а тому просять визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Той факт, що неповнолітня ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі, був достовірно встановлений у судовому засіданні і не оспорювався сторонами по справі.

Після розлучення позивача ОСОБА_5 та відповідачки ОСОБА_3 неповнолітня дитина залишилася проживати разом із своєю матір"ю і на даний час проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_4 навчається у гімназії № 283 Деснянського району м. Києва, спостерігається у КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" Деснянського району м. Києва, що підтверджується відповідними довідками.

Також даний факт був підтверджений і показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитаними у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Але ж згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як задекларовано у ст.. 18 Закону України "Про охорону дитинства", держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 4 Декларації прав дитини визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а стаття 3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 та 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4, 2005 року народження, не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оскільки з урахуванням її віку вона не може самостійно обирати місце проживання. Також у суду відсутні будь-які відомості про забезпечення дитини її батьком іншим придатним для проживання житлом.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 29, 405 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: