Справа № 219/902/2014-ц
Провадження № 2-др/219/10/16
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.06.2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області
головуючого судді Воробйової І.В.
при секретарі Бібік Н.М.
за участю: позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області питання про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, пов'язаних зі службовим відрядженням про ухвалення додаткового рішення,-

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2016 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, пов'язаних зі службовим відрядженням та відновлено повність втрачене судове провадження по цивільній справі № 219/902/2014-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням. Дане рішення про відновлення втраченого провадження разом з матеріалами цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням було направлено до Апеляційного суду Донецької області. Ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 05 травня 2016 року вказана цивільна справа була направлена до Артемівського міськрайонного суду Донецької області для ухвалення додаткового рішення з тих підстав, що в рішенні суду про відновлення провадження не зазначено, які саме документи судом відновлено.

У відповідності до вимог ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони надавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засідання з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

До судового засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, проти ухвалення судом додаткового рішення не заперечує.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, з заявою про відкладення розгляду справи не звернувся. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, неявка осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду питання про внесення додаткового рішення.

Як вбачається з рішення Артемівського міскрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2016 року судом, за заявою ОСОБА_1, було повністю відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, пов'язаних зі службовим відрядженням. Між тим, при ухваленні рішення, судом помилково в резолютивній частині рішення не було зазначено, які саме документи судом відновлено, що є прідставою для ухвалення додаткового рішення про доповнення резолютивної частини рішення суду наступними абзацами: позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "Будівельне управління "Артемівськтрансбуд" про стягнення витрат, пов'язаних зі службовим відрядженням, подану до Артемівського міськрайонного суду Донецької області 14 лютого 2014 року; копію вкладишу до трудової книжки ОСОБА_2; копію колективного договору ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» на 2007 2010 роки; копію Положення про колективну бригаду по ремонту та обслуговуванню техніки, транспорту та обладнання підприємства; копію Положення про оплату праці працівників ТОВ « Артемівськтрансбуд» на 2007 рік; копію Переліку на мінімально гарантовані розміри доплат, надбавок, компенсацій, які застосовуються на ТОВ «СУ «АТБ», копію погодинних тарифних ставок та окладів робітників на ТОВ «СУ «АТБ»; апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 13 червня 2014 року на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2014 року;

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2014 року наступного змісту:

Заочне Рішення іменем України 29 травня 2014 року Артемівський міськрайонним суд Донецької області у складі:головуючого судді Воробйової І.В.,при секретарі Бібік Н.М. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Артемівська справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням, і в судовому засіданні, підтримавши свої позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь 9420 грн. у відшкодування витрат, повязаних зі службовим відрядженням. Пояснив, що в період з 15 липня по 22 грудня 2010 року, з 1 червня 2011 року по 20 лютого 2012 року та з 19 квітня по 14 травня 2012 року він працював в ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» в якості газозварювальника та виконував роботи по будівництву житлового будинку в м. Донецьку. Про те, що він буде працювати на будівництві будинку в іншому місті він був попереджений при прийомі на роботу. Зазначив, що в робочі дні його та інших працівників будівельної бригади доставляли з м. Артемівська до м. Донецька на роботу автотранспортом підприємства, при цьому проїзд до місця роботи та назад здійснювалось у неробочий час, на що витрачалось до чотирьох годин на день. Вважає, що оскільки колективним договором товариства не був передбачений розїзний характер робіт, тому дані поїздки слід розглядати як відрядження. Таким чином порахував, що він перебував у відрядженні 314 днів. Тому, у відповідності до ст. 121 КЗпП України та Інструкції про службові відрядження вважає, що відповідач повинен йому оплатити добові за перебування у відрядженні із розрахунку 30 грн. за один день на загальну суму 9420 грн. Зазначив, що з наказами про відрядження його не ознайомлювали та чи виносились такі накази йому невідомо; службові посвідчення йому не видавалися та ніяких документів у підтвердження того, що він перебував у службових відрядженнях у нього немає і суду він надати не може. На запитання суду пояснив, що він не звертався до керівництва товариства з заявою щодо оформлення йому відряджень; не звітував про завершення відрядження. Також при звільненні з роботи він не ставив перед керівництвом підприємства питання щодо не нарахування та не виплати йому добових за відрядженням. Звернув увагу суду на те, що на протязі декількох років будівельне управління не веде господарську діяльність. Просив суд стягнути з ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» витрати, повязані із службових відрядженням у розмірі 9420 грн.

Представник відповідача ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив; заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що у період з лютого 2005 року по січень 2012 року він працював на посаді директора ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд», в подальшому з лютого по липень 2012 року в якості заступника директора по економіці в тому ж товаристві. Зазначив, що дійсно у період його роботи товариство проводило роботи по будівництву житлового будинку в м. Донецьку. Для перевозки працівників до місця роботи підприємство придбало автобус. На вказаному автобусі підприємство в робочі дні доставляло працівників з м. Артемівську до Донецьку, на роботу, та назад. Працівники будівельної бригади, де працював ОСОБА_1, у відрядження не направлялись; на підприємстві ніяких наказів про відрядження працівників на будівництво в м. Донецьк не видавалось; службові посвідчення працівникам також не видавались; нарахування добових витрат також не проводилось. Зазначив, що позивач помилково вважає, що він перебував у відрядженні під час роботи на будівництві будинку в м.Донецьку. Також вказав, що ОСОБА_1 під час роботи на підприємстві не звертався до нього з заявою з приводу оформлення відрядження. Також при звільненні з роботи позивач не ставив перед керівництвом питання щодо не нарахування та не виплати йому добових за відрядженням. Також вказав на те, що товариство на протязі декількох років не веде господарську діяльність.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що з лютого 2012 року по кінець липня 2012 року він працював на посаді директора ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд». Вказав, що дійсно у період його роботи товариство проводило роботи по будівництву житлового будинку в м. Донецьку. Працівників підприємства до місця роботи та назад перевозили на автобусі. Працівники будівельної бригади, де працював ОСОБА_1, у відрядження не направлялись; на підприємстві ніяких наказів про відрядження працівників на будівництво в м. Донецьк не видавалось; службові посвідчення працівникам також не видавались; нарахування добових витрат також не проводилось. Зазначив, що позивач помилково вважає, що він перебував у відрядженні під час роботи на будівництві будинку в м.Донецьку. Також вказав, що позивач під час роботи на підприємстві не звертався до нього з заявою з приводу оформлення відрядження. Також при звільненні з роботи позивач не ставив перед керівництвом питання щодо не нарахування та не виплати йому добових за відрядженням. Також звернув увагу суду на те, що не зважаючи на наявність наказу по товариству від 31.07.2012 року відповідно до якого його було звільнено з посади директора, він з невідомих йому причин до теперішнього часу в Єдиному державному реєстрі підприємств значиться директором ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» хоча з дня звільнення по теперішній час він директором не працює. Також зазначив, що товариство на протязі декількох років не веде господарську діяльність.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно до наданої позивачем копії трудової книжки, виданої на імя ОСОБА_1, останній працював в якості газозварювальника в ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» у період з 15 липня 2010 року по 22 грудня 2010 року за трудовим договором, звільнений по закінченню строку договору; в період з 01 червня 2011 року по 20 грудня 2012 року, звільнений за власним бажанням; з 19 квітня 2012 року по 14 травня 2012 року, звільнений за власним бажанням.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців на теперішній час існує юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд»; місцезнаходження якою є м. Артемівськ Донецької області, вул. Космонавтів буд 6. Вид діяльності будівництво житлових і нежитлових будівель. Зазначено, що директором товариства з 02.02.2012 р. є ОСОБА_4.

В судовому засіданні встановлено те, що згідно наказу №75 о/с від 31 липня 2012 року по ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» директора ОСОБА_4 було звільнено з посади.

Також згідно трудової книжки, виданої на імя ОСОБА_3, останній у період з 16 лютого 2005 року по 1 лютого 2012 року працював на посаді директора ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд», в подальшому з 2 лютого 2012 року по 17 липня 2012 року в якості заступника директора по економіці на тому ж товаристві.

Відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень позивача ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено те, що ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» не здійснює господарську діяльність з середини 2012 року. Також це підтверджується і наданим позивачем листом територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області Державної інспекції на його адресу в якому зазначено, що виробничу діяльність товариство не здійснює з 1 червня 2012 року.

Питання службового відрядження регулюється положеннями ст. ст. 121, 127, 176, 177 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП) і Інструкцією про службові відрядження в межах Україні і за кордоном (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13 березня 1998р.(з послідуючими змінами та доповненнями). Службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, обєднання, установи, організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має розїзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою). У тих випадках, коли філії, дільниці та інші підрозділи підприємства знаходяться в іншій місцевості, місцем постійної роботи вважається той підрозділ, робота в якому обумовлена трудовим договором (контрактом).

Частиною 1 розділу 2 Інструкції передбачений порядок відрядження в межах України працівників підприємств усіх форм власності, згідно з якою направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником та оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, назви підприємства, куди спрямований працівник, строку і мети відрядження. Термін відрядження визначається керівником (директором) або його заступником, але не може перевищувати 30 календарних днів. Фактичний час перебування у відрядженні, визначається за відмітками в посвідченні про відрядження щодо відповідності але вибуття з місця постійної роботи і прибуття до місця постійної роботи. При цьому слід зазначити, що дана норма була дійсна до прийняття Міністерством фінансів наказу N 819/19557 від 6.07.2011 відповідно до якого посвідчення на відрядження не вимагається і форма посвідчення про відрядження, яка була затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 28.07.1997 N 260 "Про затвердження форми посвідчення про відрядження" втратила чинність.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати з найму житлового приміщення в порядку і розмірах, установлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада) і середній заробіток. Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами. За відсутності наказу добові витрати не виплачуються (ст. 4 розділу 2 Інструкції).

Таким чином, для відшкодування витрат на відрядження необхідні наступні документи: документ, що підтверджує мету відрядження, яка повинна бути повязана з діяльністю підприємства, установи, організації, з якою працівник повязаний трудовими відносинами; наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації про направлення працівника у відрядження з вказівкою суми до відшкодування, що відшкодовується без документального підтвердження.

Також слід відрізняти службові відрядження від службових поїздок працівників. Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачено законодавством, колективним, трудовим договором (контрактом). Встановлення на підприємстві розїзного характеру робіт має бути передбачено в колективному договорі, в той же час з наданого позивачем колективного договору ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» не вбачається застосування на підприємстві розїзного характеру робіт. Також вказаним договором не передбачено надбавок за розїзний характер робіт.

Таким чином, враховуючи викладене, слід зазначити, що службове відрядження це поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи, тобто, на виконання тимчасових робіт. В той же час в судовому засіданні встановлено те, що позивача ОСОБА_1 на роботу підприємство перевозило автотранспортом.

При вирішенні даного спору суд керується ст. 10 ЦПК України у відповідності з вимогами якої цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Судом сторонам були розяснені вимоги ст. 10 ч.4 ЦПК України щодо змагальності судового процесу. Відповідно до вимог статті 27 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не надано доказів і в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження ствердження позивача про те, що він на протязі усього періоду роботи в ТОВ «Будівельне управління «Артемівсьтрансбуд», тобто з 15 липня по 22 грудня 2010 року, з 1 червня 2011 року по 20 лютого 2012 року та з 19 квітня по 14 травня 2012 року перебував у службовому відрядженні, а саме: судом не встановлено те, що у спірний період товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління «Артемівсьтрансбуд», у відповідності до вимог Кодексу Законів про працю України та Інструкції про службові відрядження в межах України і за кордоном було видано накази про відрядження позивача ОСОБА_1 із зазначенням пункту відрядження - м. Донецьк, назви підприємства, куди був спрямований працівник, строку і мети відрядження; те, що позивачу видавались посвідчення про відрядження (у період дії видачі посвідчень про відряджень), те, що позивач звітував про завершення відрядження; те, що у вказаний період часу відповідачем проводилися нарахування позивачу ОСОБА_1 сум, повязаних зі службовим відрядженням за час перебування його у відрядженні в м. Донецьку. Враховуючи викладене суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням слід відмовити в звязку з безпідставністю заявлених вимог,

На підставі викладеного, керуючись Кодексом законів про працю України, Інструкцією про службові відрядження в межах Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13 березня 1998р.(з послідуючими змінами та доповненнями)., ст. ст. 5, 6, 10, 11, 27,58, 60, 79, 81, 85, 88, 107, 179, 208, 209, 213, 215,224-228 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Артемівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На заочне рішення позивачем може бути подана протягом 10 діб з дня його проголошення апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайсуду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Заочне рішення суду набирає законної сили у загальному порядку.

Керуючись ст. 220 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Доповнити резолютивну частину рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2016 року за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, пов'язаних зі службовим відрядженням наступними абзацами:

позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ "Будівельне управління "Артемівськтрансбуд" про стягнення витрат, пов'язаних зі службовим відрядженням, подану до Артемівського міськрайонного суду Донецької області 14 лютого 2014 року; копію вкладишу до трудової книжки ОСОБА_2; копію колективного договору ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» на 2007 2010 роки; копію Положення про колективну бригаду по ремонту та обслуговуванню техніки, транспорту та обладнання підприємства; копію Положення про оплату праці працівників ТОВ « Артемівськтрансбуд» на 2007 рік; копію Переліку на мінімально гарантовані розміри доплат, надбавок, компенсацій, які застосовуються на ТОВ «СУ «АТБ», копію погодинних тарифних ставок та окладів робітників на ТОВ «СУ «АТБ»; апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 13 червня 2014 року на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2014 року;

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2014 року наступного змісту:

Заочне Рішення іменем України 29 травня 2014 року Артемівський міськрайонним суд Донецької області у складі:головуючого судді Воробйової І.В.,при секретарі Бібік Н.М. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Артемівська справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням, і в судовому засіданні, підтримавши свої позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь 9420 грн. у відшкодування витрат, повязаних зі службовим відрядженням. Пояснив, що в період з 15 липня по 22 грудня 2010 року, з 1 червня 2011 року по 20 лютого 2012 року та з 19 квітня по 14 травня 2012 року він працював в ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» в якості газозварювальника та виконував роботи по будівництву житлового будинку в м. Донецьку. Про те, що він буде працювати на будівництві будинку в іншому місті він був попереджений при прийомі на роботу. Зазначив, що в робочі дні його та інших працівників будівельної бригади доставляли з м. Артемівська до м. Донецька на роботу автотранспортом підприємства, при цьому проїзд до місця роботи та назад здійснювалось у неробочий час, на що витрачалось до чотирьох годин на день. Вважає, що оскільки колективним договором товариства не був передбачений розїзний характер робіт, тому дані поїздки слід розглядати як відрядження. Таким чином порахував, що він перебував у відрядженні 314 днів. Тому, у відповідності до ст. 121 КЗпП України та Інструкції про службові відрядження вважає, що відповідач повинен йому оплатити добові за перебування у відрядженні із розрахунку 30 грн. за один день на загальну суму 9420 грн. Зазначив, що з наказами про відрядження його не ознайомлювали та чи виносились такі накази йому невідомо; службові посвідчення йому не видавалися та ніяких документів у підтвердження того, що він перебував у службових відрядженнях у нього немає і суду він надати не може. На запитання суду пояснив, що він не звертався до керівництва товариства з заявою щодо оформлення йому відряджень; не звітував про завершення відрядження. Також при звільненні з роботи він не ставив перед керівництвом підприємства питання щодо не нарахування та не виплати йому добових за відрядженням. Звернув увагу суду на те, що на протязі декількох років будівельне управління не веде господарську діяльність. Просив суд стягнути з ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» витрати, повязані із службових відрядженням у розмірі 9420 грн.

Представник відповідача ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив; заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що у період з лютого 2005 року по січень 2012 року він працював на посаді директора ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд», в подальшому з лютого по липень 2012 року в якості заступника директора по економіці в тому ж товаристві. Зазначив, що дійсно у період його роботи товариство проводило роботи по будівництву житлового будинку в м. Донецьку. Для перевозки працівників до місця роботи підприємство придбало автобус. На вказаному автобусі підприємство в робочі дні доставляло працівників з м. Артемівську до Донецьку, на роботу, та назад. Працівники будівельної бригади, де працював ОСОБА_1, у відрядження не направлялись; на підприємстві ніяких наказів про відрядження працівників на будівництво в м. Донецьк не видавалось; службові посвідчення працівникам також не видавались; нарахування добових витрат також не проводилось. Зазначив, що позивач помилково вважає, що він перебував у відрядженні під час роботи на будівництві будинку в м.Донецьку. Також вказав, що ОСОБА_1 під час роботи на підприємстві не звертався до нього з заявою з приводу оформлення відрядження. Також при звільненні з роботи позивач не ставив перед керівництвом питання щодо не нарахування та не виплати йому добових за відрядженням. Також вказав на те, що товариство на протязі декількох років не веде господарську діяльність.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що з лютого 2012 року по кінець липня 2012 року він працював на посаді директора ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд». Вказав, що дійсно у період його роботи товариство проводило роботи по будівництву житлового будинку в м. Донецьку. Працівників підприємства до місця роботи та назад перевозили на автобусі. Працівники будівельної бригади, де працював ОСОБА_1, у відрядження не направлялись; на підприємстві ніяких наказів про відрядження працівників на будівництво в м. Донецьк не видавалось; службові посвідчення працівникам також не видавались; нарахування добових витрат також не проводилось. Зазначив, що позивач помилково вважає, що він перебував у відрядженні під час роботи на будівництві будинку в м.Донецьку. Також вказав, що позивач під час роботи на підприємстві не звертався до нього з заявою з приводу оформлення відрядження. Також при звільненні з роботи позивач не ставив перед керівництвом питання щодо не нарахування та не виплати йому добових за відрядженням. Також звернув увагу суду на те, що не зважаючи на наявність наказу по товариству від 31.07.2012 року відповідно до якого його було звільнено з посади директора, він з невідомих йому причин до теперішнього часу в Єдиному державному реєстрі підприємств значиться директором ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» хоча з дня звільнення по теперішній час він директором не працює. Також зазначив, що товариство на протязі декількох років не веде господарську діяльність.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно до наданої позивачем копії трудової книжки, виданої на імя ОСОБА_1, останній працював в якості газозварювальника в ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» у період з 15 липня 2010 року по 22 грудня 2010 року за трудовим договором, звільнений по закінченню строку договору; в період з 01 червня 2011 року по 20 грудня 2012 року, звільнений за власним бажанням; з 19 квітня 2012 року по 14 травня 2012 року, звільнений за власним бажанням.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців на теперішній час існує юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд»; місцезнаходження якою є м. Артемівськ Донецької області, вул. Космонавтів буд 6. Вид діяльності будівництво житлових і нежитлових будівель. Зазначено, що директором товариства з 02.02.2012 р. є ОСОБА_4.

В судовому засіданні встановлено те, що згідно наказу №75 о/с від 31 липня 2012 року по ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» директора ОСОБА_4 було звільнено з посади.

Також згідно трудової книжки, виданої на імя ОСОБА_3, останній у період з 16 лютого 2005 року по 1 лютого 2012 року працював на посаді директора ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд», в подальшому з 2 лютого 2012 року по 17 липня 2012 року в якості заступника директора по економіці на тому ж товаристві.

Відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень позивача ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено те, що ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» не здійснює господарську діяльність з середини 2012 року. Також це підтверджується і наданим позивачем листом територіальної державної інспекції з питань праці у Донецькій області Державної інспекції на його адресу в якому зазначено, що виробничу діяльність товариство не здійснює з 1 червня 2012 року.

Питання службового відрядження регулюється положеннями ст. ст. 121, 127, 176, 177 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП) і Інструкцією про службові відрядження в межах Україні і за кордоном (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13 березня 1998р.(з послідуючими змінами та доповненнями). Службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, обєднання, установи, організації на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має розїзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою). У тих випадках, коли філії, дільниці та інші підрозділи підприємства знаходяться в іншій місцевості, місцем постійної роботи вважається той підрозділ, робота в якому обумовлена трудовим договором (контрактом).

Частиною 1 розділу 2 Інструкції передбачений порядок відрядження в межах України працівників підприємств усіх форм власності, згідно з якою направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником та оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, назви підприємства, куди спрямований працівник, строку і мети відрядження. Термін відрядження визначається керівником (директором) або його заступником, але не може перевищувати 30 календарних днів. Фактичний час перебування у відрядженні, визначається за відмітками в посвідченні про відрядження щодо відповідності але вибуття з місця постійної роботи і прибуття до місця постійної роботи. При цьому слід зазначити, що дана норма була дійсна до прийняття Міністерством фінансів наказу N 819/19557 від 6.07.2011 відповідно до якого посвідчення на відрядження не вимагається і форма посвідчення про відрядження, яка була затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 28.07.1997 N 260 "Про затвердження форми посвідчення про відрядження" втратила чинність.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати з найму житлового приміщення в порядку і розмірах, установлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада) і середній заробіток. Сума добових визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами. За відсутності наказу добові витрати не виплачуються (ст. 4 розділу 2 Інструкції).

Таким чином, для відшкодування витрат на відрядження необхідні наступні документи: документ, що підтверджує мету відрядження, яка повинна бути повязана з діяльністю підприємства, установи, організації, з якою працівник повязаний трудовими відносинами; наказ (розпорядження) керівника підприємства, установи, організації про направлення працівника у відрядження з вказівкою суми до відшкодування, що відшкодовується без документального підтвердження.

Також слід відрізняти службові відрядження від службових поїздок працівників. Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачено законодавством, колективним, трудовим договором (контрактом). Встановлення на підприємстві розїзного характеру робіт має бути передбачено в колективному договорі, в той же час з наданого позивачем колективного договору ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» не вбачається застосування на підприємстві розїзного характеру робіт. Також вказаним договором не передбачено надбавок за розїзний характер робіт.

Таким чином, враховуючи викладене, слід зазначити, що службове відрядження це поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи, тобто, на виконання тимчасових робіт. В той же час в судовому засіданні встановлено те, що позивача ОСОБА_1 на роботу підприємство перевозило автотранспортом.

При вирішенні даного спору суд керується ст. 10 ЦПК України у відповідності з вимогами якої цивільне судочинство здійснюється на засадах загальності сторін. Судом сторонам були розяснені вимоги ст. 10 ч.4 ЦПК України щодо змагальності судового процесу. Відповідно до вимог статті 27 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не надано доказів і в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження ствердження позивача про те, що він на протязі усього періоду роботи в ТОВ «Будівельне управління «Артемівсьтрансбуд», тобто з 15 липня по 22 грудня 2010 року, з 1 червня 2011 року по 20 лютого 2012 року та з 19 квітня по 14 травня 2012 року перебував у службовому відрядженні, а саме: судом не встановлено те, що у спірний період товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління «Артемівсьтрансбуд», у відповідності до вимог Кодексу Законів про працю України та Інструкції про службові відрядження в межах України і за кордоном було видано накази про відрядження позивача ОСОБА_1 із зазначенням пункту відрядження - м. Донецьк, назви підприємства, куди був спрямований працівник, строку і мети відрядження; те, що позивачу видавались посвідчення про відрядження (у період дії видачі посвідчень про відряджень), те, що позивач звітував про завершення відрядження; те, що у вказаний період часу відповідачем проводилися нарахування позивачу ОСОБА_1 сум, повязаних зі службовим відрядженням за час перебування його у відрядженні в м. Донецьку. Враховуючи викладене суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням слід відмовити в звязку з безпідставністю заявлених вимог,

На підставі викладеного, керуючись Кодексом законів про працю України, Інструкцією про службові відрядження в межах Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13 березня 1998р.(з послідуючими змінами та доповненнями)., ст. ст. 5, 6, 10, 11, 27,58, 60, 79, 81, 85, 88, 107, 179, 208, 209, 213, 215,224-228 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельне управління «Артемівськтрансбуд» про стягнення витрат, повязаних зі службовим відрядженням, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Артемівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На заочне рішення позивачем може бути подана протягом 10 діб з дня його проголошення апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайсуду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили у загальному порядку.

Додаткове рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міський суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Воробйова