АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/7304/14-ц 22-ц/774/385/К/16
Справа № 215/7304/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/385/К/16 суддя Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 44 (IV) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря - Чубіної А.В.,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа - Відділ опіки та піклування Виконкому Тернівської районної у місті ради про усунення перешкод у користуванні власністю і виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - Виконком Тернівської районної у місті ради, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Биканова Ірини Миколаївна, Головне управління ДМС України в Дніпропетровській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції, просила зняти відповідачів з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 11.07.2014 року купила у ОСОБА_2 спірну квартиру, зареєструвавши право власності. Після купівлі, з незрозумілих їй підстав та без її згоди, в квартирі були зареєстровані відповідачі, про що вона дізналася в грудні 2014 р. Оскільки відповідачі зареєстровані в квартирі без належних правових підстав, фактично не проживають в квартирі до теперішнього часу, це порушує її права власника, чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, тому позивач просила усунути ці перешкоди, виселивши відповідачів, захистивши її право власності.

В липні 2015 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11.07.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; скасування державної реєстрації квартири; витребування квартири з незаконного володіння ОСОБА_1, визнання за ОСОБА_6 і ОСОБА_5 по 1/3 частині в праві власності на квартиру, виселення ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_9, 2004 р. народження із спірної квартири, та вселення позивачів.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що ОСОБА_2 це їх рідна сестра по матері, незаконно отримала спадщину після смерті бабки ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7. Мати спадкоємців ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 до відкриття спадщини. Спадкоємцями спірної квартири таким чином, є троє онуків: вони - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також ОСОБА_2, та кожному з них належить по 1/3 частині квартири на які вони просили визнати право власності. Позивачі на час смерті ОСОБА_12 були неповнолітніми, та зареєстрованими в спірній квартирі, де проживали з бабкою ОСОБА_10 та сестрою ОСОБА_2 до грудня 2007 року тому є такими що прийняли спадщину відповідно до ст.1268 ЦК України, але за прийняттям спадщини у встановлений шестимісячний строк онуки не звернулися, з грудня 2007 року проживали з батьком ОСОБА_4, який забрав їх на виховання за іншою адресою. ОСОБА_4 їх батько домовився з ОСОБА_2 про оформлення спадкових прав після поновлення правовстановлюючих документів на квартиру які були втрачені. В серпні 2014 р. вони дізналися що ОСОБА_2 не повідомивши про наявність інших спадкоємців, оформила право власності на квартиру на підставі рішення суду від 13.09.2012 р., та 11.07.2014 р. продала спадкову квартиру ОСОБА_1

Оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2015 р. рішення суду від 13.09.2012 р. згідно якого ОСОБА_2 набула право власності на квартиру було скасовано, вважають що ОСОБА_1 неправомірно володіє квартирою, яку слід витребувати з її володіння, скасувати державну реєстрацію, виселити її з житла, визнати за кожним зі спадкоємців право по 1/3 частині квартири, захисти вселенням їх права.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю і виселення - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення - відмовлено.

Скасовано арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1, ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.09.2015 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, поставила питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, в частині відмови в задоволенні зустрічного позову просила залишити рішення без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні її позову посилався на вимоги Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», при цьому не звернув уваги на те, що в позові ОСОБА_1 ставила питання про усунення перешкод шляхом виселення, що є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, поставила питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі, в частині відмови в задоволенні первісного позову просила залишити рішення без змін. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначила, що право проживання ОСОБА_1 з її малолітнім сином у спірній квартирі, є похідним від права власності на вказану квартиру. Проте, з урахуванням неправомірності відчуження спірної квартири ОСОБА_2, вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1

ОСОБА_4 діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, звернувся до суду з аналогічною апеляційною скаргою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не вказано та відповідно не доведено обставин про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 їй чиняться перешкоди в користуванні власністю. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_12, позивачі за зустрічним позовом були неповнолітніми та їх батько ОСОБА_6 повинен був звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, чого ним здійснено не було.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо відмови в задоволенні зустрічного позову з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, придбана позивачем ОСОБА_14 у продавця ОСОБА_2 11.07.2014 року, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з державного реєстру речових прав (а.с.6-7).

Окрім ОСОБА_15, як власника і її сина ОСОБА_9, в спірній квартирі зареєструвалися відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 17.11.2014 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу від 11.07.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, що свідчить про те, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_8 вказані особи були неповнолітніми.

У відповідності до ст. 4 ст. 1368 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Наслідків застосування вказаних винятків матеріалами справи не встановлено. Отже слід дійти висновку про те, що ОСОБА_5, та ОСОБА_6 є такими, що прийняли спадщину.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що незаконність позбавлення дітей права на житло в спірній квартирі, що було встановлено судовими рішеннями, не впливає на права власника житла ОСОБА_1, та вказана квартира не може бути в неї витребувана в зв'язку з добросовісністю набуття свого права.

У відповідності до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, з огляду на викладене, ОСОБА_2 укладаючи спірний договір з ОСОБА_1, відчужила належну ОСОБА_5 та ОСОБА_6 частину квартири поза їх волею, не маючи на те достатніх правових підстав, тобто наявні підстави для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 388 ЦК України та витребування спірної квартири від ОСОБА_1 - добросовісного набувача.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий закон може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги зустрічного позову частково.

При цьому вважає, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в частині зняття ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина з реєстраційного обліку у спірній квартирі, оскільки згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тож з урахуванням того, що даним рішенням буде вирішено питання щодо виселення ОСОБА_1 та її неповнолітньої дитини із спірної квартири, та вказана обставина сама по собі буде достатньою підставою для зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

Відносно вимог первісного позову про усунення перешкод в користуванні шляхом зняття з реєстрації, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні цих позовних вимог. При цьому, вважає за необхідне зазначити, що право ОСОБА_1 проживати та користуватися спірною квартирою, є похідним від її права власності на квартиру, однак колегією суддів встановлено неправомірність набуття нею права власності на вказану квартиру.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим, апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_4, підлягають задоволенню. а рішення суду в цій частині скасуванню, з ухваленням нового рішення згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 11 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бакановою І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 848 - недійсним.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в Державному Реєстрові речових прав на нерухоме майно.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в КП ДОР КБТІ 10.11.2012 року № запису 176 в книзі 181П-176.

Витребувати на користь ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_4 з незаконного володіння ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 16,7 кв.м та загальною площею 29,3 кв. м., що розташована на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/3 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 16,7 кв.м та загальною площею 29,3 кв. м., що розташована на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/3 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 16,7 кв.м та загальною площею 29,3 кв. м., що розташована на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, виселивши ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншої житлової площі.

Вселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1273,04 грн. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах на користь неповнолітнього ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_4, судовий збір в розмірі 1273,04 грн. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

В задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: