РІШЕННЯ

іменем України

26 квітня 2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення суми,

в с т а н о в и в:

03.02.2016 року від Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.05.2009 року в розмірі 11887 грн. 27 коп. та судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог представник ПАТ КБ ПРИВАТБАНК ОСОБА_2 вказав, що 07.05.2009 року між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно якому відповідачка отримала кредит у розмірі 7600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2015 року має заборгованість - 11887 грн. 27 коп., яка складається з наступного: 7596 грн. 41 коп. - заборгованості за кредитом; 3148 грн. 61 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та по комісією, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штрафу (фіксована частина); 542 грн. 25 коп. - штрафу (процентна складова).

Невиконання відповідачкою умов договору кредиту стало підставою для пред'явлення даного позову в суді.

Представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала мотивуючи тим, що позивач пропустив строк позовної давності. В заяві про застосування позовної давності зазначила, що відповідно до позову розрахунок заборгованості починається з 07.05.2009 року, тобто з дати отримання кредитної картки, де представник банку зазначив, що кредитний ліміт за карткою становить 7600 грн., хоча жодного підтвердження з цього приводу не надає. У самій заяві від 07.05.2009 року, яку представник надав до позову, кредитний ліміт банком не встановлений взагалі. Вона звернулася до відділення ПАТ КБ "Приватбанк" для отримання розрахунку заборгованості. У відділенні банку їй було надано розрахунок лише з 28.02.2013 року, який значно відрізняється від розрахунку у позові. Розрахунок було надано лише за останні три роки, оскільки загальний строк позовної давності в Україні становить три роки, як їй роз'яснили у відділенні банку. З вказаного розрахунку банку від 31.03.2016 року вбачається, що 24.10.2012 року банком уперше їй було встановлено кредитний ліміт у розмірі - 6000 грн., інших підтверджень встановлення кредитного ліміту у банку не міститься. Отже вбачається, що інформація, вказана представником банку у своєму позові не відповідає дійсності, оскільки спростовується самим працівником відділення банку розрахунком заборгованості від 31.03.2016 року. Вважала, що позовна заява банку з наявними у ній даними та розрахунком заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки строк позовної давності сплинув 07.05.2012 року, проте позивач звернувся до суду лише 21.01.2016 року.

Водночас, відповідачка пояснила, що станом на час пред'явлення позову у лютому 2016 року кредитний ліміт вже міг перевищувати 7600 грн.

Під час порівняння розрахунку заборгованості, наданого позивачем та виписки по картці/рахунку 782916і додатковим рахункам по договору за період 01.01.2010 року - 31.03.2016 року, відповідачка не вказала, у чому полягають невідповідності між ними, а лише зазначила, що здійснила два добровільних платежі вже після подання позову на суму 600 грн., які в розрахунку не відображені.

Вислухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

07.05.2009 року між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку. (а. с. 6-13).

Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 31.12.2015 року кредитний ліміт дорівнює 7600 грн., заборгованість за кредитним договором становить 11887 грн. 27 коп., яка складається з наступного: 7596 грн. 41 коп. - заборгованості за кредитом; 3148 грн. 61 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 100 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та по комісією, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штрафу (фіксована частина); 542 грн. 25 коп. - штрафу (процентна складова). (а. с. 4-5).

З наданої відповідачкою виписки від 31.03.2016 року по картці/рахунку 782916 і додатковим рахункам по договору за період 01.01.2010 року - 31.03.2016 року, а також квитанції від 20.04.2016 року, вбачається, що зазначений вище розрахунок заборгованості станом на 31.12.2015 року відповідає відомостям, що містяться у виписці; 14.03.2016 року сплачено 200 грн., 20.04.2016 року сплачено 400 грн.(а. с. 37-43).

Таким чином, сума заборгованості, яка нарахована станом на 31.12.2015 року, внаслідок добровільного часткового погашення після пред'явлення позову, дорівнює 11287 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У відповідністю зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням кредитного договору від 07.05.2009 року, та наявності з боку відповідачки ОСОБА_1 невиконаних зобовязань за вказаним кредитним договором.

Заява відповідачки про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідачкою помилково зазначено, що трирічний строк позовної давності має рахуватися від дня отримання нею кредиту.

Оскільки відомостями розрахунку заборгованості та виписки від 31.03.2016 року по картці/рахунку 782916 і додатковим рахункам по договору за період 01.01.2010 року - 31.03.2016 року, а також квитанції від 20.04.2016 року підтверджується, що відповідачка як до пред'явлення позову, так і після цього, вчиняла дії, якими визнавала свої зобов'язання за кредитним договором, відсутні підстави вважати, що сплив строк позовної давності.

Доказів щодо безпідставності розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також доказів щодо відсутності у відповідачки зобов'язання щодо погашення заборгованості, суду не надано.

За таких обставин, позовна заява Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення нарахованої заборгованості за виключенням суми 600 грн., сплаченої відповідачкою після пред'явлення позову.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачки належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк 11287 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 27 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 07.05.2009 року, станом на 31.12.2015 року, які перерахувати на рахунок №3111, МФО 305299.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, які перерахувати на розрахунковий рахунок №3111, МФО 305299.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у розгляді справи але не були присутніми в судовому засіданні - в той самий строк з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: