Волноваський районний суд Донецької області
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2016 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Аксьоненка В.І.,

при секретарі судового засідання Денисенко Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд (вивезення) неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України без згоди та супроводу батька-

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України - м. Донецьк, без згоди та супроводу батька, посилаючись на те, що вона зареєстрована та фактично проживає в АДРЕСА_1, разом із дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час вона з дитиною проживає у батьків відповідача в місті Волноваха, однак має намір поїхати до міста Донецьк, де також зареєстровані її батьки. Посилаючись на те, що на теперішній час для перетинання лінії зіткнення на Донбасі дитини, яка не досягла 16 років без супроводу обох батьків необхідний дозвіл, а відповідач будучи батьком добровільно його не надає, просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини без згоди та супроводу батька до тимчасово окупованої території України - м. Донецьк до досягнення дитиною шістнадцяти років.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його присутності.

Суд, з'ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2014 року (а.с.6). З викладених обставин в позовній заяві вбачається, що фактично однією сім'єю не проживають.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Волноваського РУЮ, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_3, батьками записані сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до змісту статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно пункту 5.1.1 в'їзд на неконтрольовану територiю дiтей, якi не досягли 16-рiчного вiку, здiйснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осiб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 27 сiчня 1995 року № 57 .

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині надання дозвілу на тимчасовий виїзд сина до тимчасово окупованої території України в її супроводі без згоди батька.

Що стосується вимоги щодо негайного виконання рішення суду, то суд вважає, що така вимог задоволенню не підлягає, оскільки статтею 367 ЦПК України визначений перелік справ, рішення в яких підлягає негайному виконанню, а саме, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушено.

Керуючись статтями 7, 150, 155 Сімейного Кодексу України, статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», статті 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215,224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати дозвіл матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на виїзд (вивезення) на тимчасово окуповану територію України - до міста Донецьк неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на термін до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, який обчислювати з дня наступного після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції - Волноваський районний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.І.Аксьоненко

29.04.2016