Справа № 308/4906/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Микуляк П.П.,

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника позивача ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» ОСОБА_6, до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕВ», ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.09.2012 року між Банком та ТОВ «ЛЕВ» було укладено Договір банківського кредиту №2-КЛ/12-У, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з граничним лімітом заборгованості в розмірі 220000,0 грн., із сплатою відсотків за його користування в розмірі 25% річних, з кінцевим терміном повернення 16.09.2013 року.

Згодом, згідно Додаткової угоди №2 від 16.09.2013 року до Кредитного договору встановлено термін кредитування до 15.09.2014 року, згідно Додаткової угоди №5 від 07.04.2014 року до Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом встановлена 24,5% річних, згідно Додаткової угоди №6 від 21.04.2014 року до Кредитного договору сума кредитної лінії була зменшена до 168000,0 грн.

За умовами Кредитного договору Позичальник зобовязався повернути кошти в повному розмірі разом із нарахованими відсотками згідно встановленого «Графіку повернення кредиту».

Станом на 07.04.2015 року Позичальник свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка становить 161105,67 грн., з яких: 118000,0 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 14390,62 грн. прострочена сума заборгованості по відсотках за користування кредитом за період 01.10.2014 року по 06.04.2015 року; 28715,05 грн. пеня за порушення виконання зобовязань за період з 16.04.2014 року по 07.04.2015 року.

Виконання зобовязань Позичальника ТОВ «ЛЕВ» за Кредитним договором було забезпечено порукою фізичних осіб, з якими укладено договори, а саме: 17.09.2012 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договорі поруки №1-П/12-У; 17.09.2012 року між Банком та ОСОБА_4 укладено Договорі поруки №2-П/12-У, за умовами яких Поручителі зобовязались перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором у повному обсязі. Поручителі відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Приймаючи до уваги, що на день подачі позовної заяви ні Позичальник, ні Поручителі взяті на себе зобовязання не виконали, Банк вважає, що заборгованість за договором банківського кредиту №2-КЛ/12-У від 17.09.2012 року має бути стягнута з відповідачів в солідарному порядку.

В судовому засідання представник позивача ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, стягнути з ТОВ «ЛЕВ», ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як солідарних боржників, заборгованість за договором банківського кредиту №2-КЛ/12-У від 17.09.2012 року в розмірі 161105,67 грн. та понесені позивачем судові витрати.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в частині заявлених позовних вимог щодо ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо його довірителя у звязку з пропуском строків позовної давності.

Крім того, представник просив прийняти до уваги, що кожен із поручителів за укладеними з Банком договорами поруки поручилися відповідати перед Банком разом з Позичальником, як солідарні боржники. Умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків:

17 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УКРГАЗПРОМБАНК» та ТОВ «ЛЕВ», в особі директора ОСОБА_2, було укладено Договір банківського кредиту №2-КЛ/12-У, за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти (кредит) у вигляді відновлювальної кредитної лінії з граничним лімітом заборгованості в розмірі 220000,0 грн., із сплатою відсотків за його користування в розмірі 25% річних, комісією за управління кредитною лінією 0,1% від суми наданого кредиту або його частини (траншу), з кінцевим терміном повернення 16.09.2013 року.

Згідно Додаткової угоди №2 від 16.09.2013 року до Кредитного договору встановлено термін кредитування до 15.09.2014 року, згідно Додаткової угоди №5 від 07.04.2014 року до Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом встановлена 24,5% річних, згідно Додаткової угоди №6 від 21.04.2014 року до Кредитного договору сума кредитної лінії була зменшена до 168000,0 грн.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами Кредитного договору Позичальник зобовязався повернути кошти в повному розмірі разом із нарахованими відсотками в розмірі та строки встановлені згідно Графіку повернення кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» зазначає, що Позичальник ТОВ «ЛЕВ» взяті на себе зобовязання щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за його користування та комісії належним чином не виконує.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість Позичальника ТОВ «ЛЕВ» за Договором банківського кредиту №2-КЛ/12-У від 17.09.2012 року станом на 07.04.2015 року становить 161105,67 грн., з яких: 118000,0 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту; 14390,62 грн. прострочена сума заборгованості по відсотках за користування кредитом за період 01.10.2014 року по 06.04.2015 року; 28715,05 грн. пеня за порушення виконання зобовязань за період з 16.04.2014 року по 07.04.2015 року.

Позивач вважає, що така заборгованість за Кредитним договором має бути стягнута з Позичальника ТОВ «ЛЕВ» та Поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_4 Суд з такою позицією не погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, а також умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, що встановлює обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З досліджених судом матеріалів слідує, що виконання зобовязань Позичальника ТОВ «ЛЕВ» перед Банком за Кредитним договором було забезпечено порукою фізичних осіб, з якими укладено договори, а саме: 17.09.2012 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №1-П/12-У; 17.09.2012 року між Банком та ОСОБА_4 укладено Договір поруки №2-П/12-У. Відповідно до умов договорів Поручителі відповідають перед Банком у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Кредитним договором, відшкодування збитків. У разі невиконання зобовязань за Кредитним договором Поручитель та Позичальник відповідають перед Банком, як солідарні боржники.

За змістом укладених між сторонами Договорів поруки Поручитель і Боржник відповідають перед Банком як солідарні боржники. При цьому, умовами цих договорів не передбачено солідарної відповідальності Поручителів між собою.

Кожен з Поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з Позичальником, як солідарний боржник за окремим договором. Крім того, умовами Договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо Поручителю.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Пунктами 12.1 Договір поруки визначено, що ці Договори вступають в дію з моменту їх підписання сторонами і діють до повного виконання зобовязань за Договором кредиту.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З Договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова Договору (пункт 12.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Така правова позиція викладена Верховним судом України у Постанові від 18.07.2012 року у справі №6-78цс12.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову.

Згідно розяснень, що містяться в п.24 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами Договору банківського кредиту №2-КЛ/12-У від 17.09.2012 року та Договорів поруки №1-П/12-У та №2-П/12-У від 17.09.2012 року (зі змінами і доповненнями внесеними згідно Додаткових угод) Позичальник зобовязався повернути отриману суму кредиту до 15 вересня 2014 року.

Приймаючи до уваги, що строк основного зобовязання у даному випадку настав 15.09.2014 року, а Банк не предявив до Поручителів жодних вимог протягом шести місяців від цієї дати, Договори поруки №1-П/12-У та №2-П/12-У від 17.09.2012 року (зі змінами і доповненнями внесеними згідно Додаткових угод) є припиненими з 16.03.2015 року на підставі ч.4 ст.599 ЦПК України. З позовною заявою про стягнення заборгованості з Позичальника та Поручителів ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» до суду звернулось лише 22.04.2015 року.

Застосування ч.4 ст.559 ЦК України при відсутності в договорах поруки строку його дії повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в Постанові від 29.01.2014 року у справі №6-155цс13.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення вимог ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» в частині стягнення заборгованості за Договором банківського кредиту №2-КЛ/12-У від 17.09.2012 року з Позичальника ТОВ «ЛЕВ» та Поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_4, в солідарному порядку, не має, а тому в задоволенні позовних вимог до Поручителів слід відмовити у звязку із спливом строку позовної давності.

Питання щодо заявлених ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» вимог в частині стягнення заборгованості за Договором банківського кредиту №2-КЛ/12-У від 17.09.2012 року з Позичальника ТОВ «ЛЕВ» суд вирішує окремим процесуальним документом.

Керуючись ст.ст.257, 261, 267, 559 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 212,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» ОСОБА_6, до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором банківського кредиту№2-КЛ/12-У від 17.09.2012 року, укладеного між ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та ТОВ «ЛЕВ», - відмовити у звязку із спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Микуляк П.П.