АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 654/820/13-ц Головуючий в 1 інстанції :
Номер провадження: 22-ц/791/1433/16 ОСОБА_1
Доповідач: Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2016 року червня місяця 30 дня колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Бездрабко В.О.

Суддів : Борка А.Л.

ОСОБА_2

Секретар: Кутузова А.В.

За участю прокурора: Волкової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами заступника прокурора Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області та Державного підприємства «Макіїввугілля» на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 березня 2013 року та на додаткове рішення суду від 27 липня 2015 року

у справі

за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій", в особі ліквідатора ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02 липня 2012 року на товарній біржі «Донецька універсальна товарна біржа» ліквідатором ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» був проведений аукціон з продажу обєктів незавершеного будівництва бази відпочинку, розташованих в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, за результатами якого він визнаний переможцем.

03 липня 2012 року між ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій», в особі ліквідатора ОСОБА_4, та позивачем у простій письмовій формі укладений договір купівлі-продажу обєктів незавершеного будівництва, за яким він сплатив 26017,20грн., а продавець за актом прийому-передачі передав йому спірне майно.

ОСОБА_3 зазначає, що усі істотні умови договору купівлі-продажу виконані сторонами у повному обсязі, проте продавець ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а тому з посиланням на ст.220 ЦК України, як підставу заявленого позову, просив визнати договір купівлі-продажу, укладений між ним та ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» від 03 липня 2012 року дійсним; визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, розташоване в с. Залізний Порт, вул. б/н, буд. б/н, Голопристанського району Херсонської області, а саме обєкти незавершеного будівництва : спальний корпус літ. «Б», з відкритою терасою літ. «б», площею забудови 108,4 кв. м; спальний корпус літ. «В», з відкритою терасою літ. «в», площею забудови 108,7 кв. м; спальний корпус «Г», з відкритою терасою літ. «г», площею забудови 109,2 кв. м; спальний корпус літ «Д», з відкритою терасою літ «д», площею забудови 108,4 кв. м; спальний корпус літ «Е», з відкритою терасою літ «е», площею забудови 109,2 кв. м.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 березня 2013 року позов задоволений.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу обєкту нерухомості, розташованого в Херсонській області, Голопристанському районі, с. Залізний Порт вул. б/н, буд. б/н, укладений 03 липня 2012 року між ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» в особі ліквідатора ОСОБА_4, діючого на підставі постанови Господарського суду Донецької області від 22 серпня 2011 року, та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. б/н, буд. б/н, а саме: будующийся спальний корпус літ. «Б» з відкритою терасою літ. «б», площею забудови 108,4 кв.м; будующийся спальний корпус літ. «В» з відкритою терасою літ. «в», площею забудови 108,7 кв.м; будующийся спальний корпус «Г» з відкритою терасою літ. «г», площею забудови 109,2 кв.м; будующийся спальний корпус літ «Д» з відкритою терасою літ «д», площею забудови 108,4 кв.м; будующийся спальний корпус літ «Е» з відкритою терасою літ «е», площею забудови 109,2 кв.м.

У липні 2015 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якої посилався на те, що в позові просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на пансіонат, який складається з спальних корпусів літ. «Б,В,Г,Д.Е» та відкритих терас біля них, позначених літ. «б,в,г,д,е», проте в резолютивній частині рішення про це не зазначено, а тому просив заяву задовольнити.

Додатковим рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 липня 2015 року заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволена.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. б/н, буд. б/н, а саме пансіонат, до якого належить: спальний корпус літ. «Б» з відкритою терасою літ. «б», площею забудови 108,4 кв.м; спальний корпус літ. «В» з відкритою терасою літ. «в», площею забудови 108,7 кв.м; спальний корпус «Г» з відкритою терасою літ. «г», площею забудови 109,2 кв.м; спальний корпус літ «Д» з відкритою терасою літ «д», площею забудови 108,4 кв.м; спальний корпус літ «Е» з відкритою терасою літ «е», площею забудови 109,2 кв.м.

В апеляційних скаргах заступник прокурора Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, та Державне підприємство «Макіїввугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять ухваленні у справі рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 липня 2012 року на товарній біржі «Донецька універсальна товарна біржа» проведений аукціон з продажу належного ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» майна у вигляді будующихся спальних корпусів пансіонату, що реалізувався як будівельні матеріали під розбирання, розташованого в с. Залізний Порт, вул. б/н, буд. б/н, Голопристанського району Херсонської області.

Згідно протоколу №1 аукціону №40 з продажу вказаного майна переможцем аукціону визнаний ОСОБА_3

03 липня 2012 року між ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій», в особі ліквідатора ОСОБА_4, та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладений договір купівлі-продажу, предметом якого є пансіонат з обєктами незавершеного будівництва спальних корпусів літ. «Б-Е», з відкритими терасами літ. «б-е». Продаж обєктів нерухомості вчинений за 26017,20грн. Того ж дня між сторонами підписаний акт прийому-передачі спірного майна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з посиланням на ст.220 ЦК України вважав, що оскільки відбулось повне виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, а у позивача відсутня можливість посвідчити його в нотаріальному порядку у зв'язку з ухилення відповідача від такого посвідчення, то існують підстави для визнання договору дійсним та визнання за позивачем права власності на майно.

Проте з висновком суду погодитися не можна.

Згідно із ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом ст.210, ч.3 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009р. №9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Ухвалюючи у справі судові рішення, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу обєктів незавершеного будівництва пансіонату у вигляді спальних корпусів в силу ст.657 ЦК в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК, і, відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, у тому числі, не можна визнати за додатковим рішенням право власності на пансіонат (відносно якого за первісним позовом вимоги не заявлялися) та спальні корпуси літ. «Б, В, Г, Д, Е» з відкритими терасами, які не прийняті до експлуатації у відповідності до вимог діючого законодавства.

Також слід зазначити, що розглядаючи справу по суті, місцевий суд не зясував на підставі яких правовстановлюючих документів відчужуване продавцем спірне майно належить ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» та чи мав відповідач право на вчинення продажу обєкту нерухомості.

Зібранні у справі докази свідчать, що згідно із Державним актом на право постійного користування землею, серія ХС VIII від 19 серпня 1994року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №18, шахті «Бутовська» виробничого об»єднання «Макіїввугілля» у постійне користування для будівництва бази відпочинку відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 31 січня 1989року №41-Р надана земельна ділянка площею 4,2га, яка знаходиться у межах Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Рішенням Херсонської обласної Ради від 14 лютого 1995року шахті «Бутовська» ДП «Макіївугілля» для будівництва бази відпочинку та підїзного шляху до неї у постійне користування додатково надано земельну ділянку площею 7,0га.

Згідно Відомостей про нерухоме державне майно станом на 01 квітня 2016року на балансі ДП «Макіїввугілля» перебувають будівлі невиробничого призначення, що знаходяться у недобудованому стані база відпочинку на 300місць в с.Залізний порт Голопристанського району Херсонської області; земельна ділянка надана згідно Державного акту у постійне користування.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав копію договору оренди земельної ділянки від 03 березня 2005року, укладеного між Новофедорівською сільською радою Голопристанського району та ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій», за яким у користування товариству строком на два роки для будівництва бази відпочинку із земель запасу сільської ради передана ділянка площею 1,00га на підставі рішення ради №272 від 26 жовтня 2001року.

Як встановлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, згідно вказаного рішення Новофедорівської сільської ради №272 від 26 жовтня 2001року було вирішено виділити заводу земельну ділянку із земель запасу сільської ради під будівництво бази відпочинку в с.Залізний порт.

ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» був зобовязаний у строк до 01 лютого 2002року підготувати акт відводу землі та технічну документацію для виготовлення Державного акту на право постійного користування землею.

Оскільки ці документи у визначений строк відповідачем не виготовлено, рішення №272 від 26.10.2001р. втратило чинності (згідно примітки до нього), а відтак не могло бути підставою для укладення договору оренди землі від 03.03.2005року.

При цьому окремо слід зазначити, що земельні ділянки, на яких розташовані спірні обєкти незавершеного будівництва, на час їх передання у постійне користування державного підприємства «Макіїввугілля», перебували у державній власності у відповідності до приписів ст.3 ЗК УРСР, в редакції від 08.07.1970р. та ст.3, 4 ЗК України, в редакції від 18.12.1990р. та згідно вимог ст.31 цього Кодексу у ДП «Макіїввугілля» не вилучалися.

Згідно із ч.1, п. «ж» ч.3 ст. 84 ЗК, в редакції від 03 червня 2008року, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), обєкти незавершеного будівництва та законсервовані обєкти.

Отже, звязку із недоведеністю припинення у ДП «Макіїввугулля» у порядку встановленому законом права постійного користування земельною ділянкою, на якій розміщено спірні обєкти нерухомого майна; здійснення відповідачем будівництва обєктів нерухомості; порушення сторонами у справі вимог закону щодо форми договорів, які потребують нотаріального посвідчення та порядку їх реєстрації, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалені судові рішення, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, слід скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст. 88 ч.5 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_3 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 286,18 грн. та на користь ДП «Макіїввугілля» судовий збір у розмірі 412,36 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги заступника прокурора Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, та Державного підприємства «Макіїввугілля», задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 березня 2013 року та додаткове рішення суду від 27 липня 2015 рокускасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій", в особі ліквідатора ОСОБА_4, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно,відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 286,18 грн. та на користь Державного підприємства «Макіїввугілля» судовий збір у розмірі 412,36 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : А.Л. Борко

ОСОБА_2