У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 3 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 1 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 30 вересня 2007 року по 29 листопада 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилася донька - ОСОБА_6, батьком якої є відповідач у справі.

Оскільки вона має намір разом з дитиною тимчасово виїжджати за кордон у короткочасні відпустки з метою відпочинку та оздоровлення дитини, сприяння її духовному та фізичному розвитку, розширення кругозору і стимулювання вивчення іноземної мови, однак відповідач безпідставно та необґрунтовано відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_5 на період з 3 лютого 2016 року по 1 жовтня 2016 року до країни Туреччини, а також дозволити ОСОБА_4 без згоди відповідача оформлювати всі необхідні документи для такого виїзду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 3 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 1 березня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Надано ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_5 на період з 3 лютого 2016 року по 1 жовтня 2016 року до країни Туреччини.

Дозволено ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_5 оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України на період з 3 лютого 2016 року по 1 жовтня 2016 року до країни Туреччини. Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постановлені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди з дотриманням вимог ст. ст. 141, 150 СК України, ст. 313 ЦК України, правильно визначилися з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про те, що намір позивачки разом з дитиною тимчасово виїжджати за кордон до країни Туреччини у короткочасні відпустки у визначений судом період з метою відпочинку та оздоровлення буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширення кругозору доньки сторін та цілком відповідати найвищим інтересам дитини.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 3 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 1 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко