Справа № 344/4003/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1034/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: представника відповідача ОСОБА_2,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Не згідна із висновком суду, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом передачі спірного автомобіля на зберігання третій особі може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі.

Зазначила, що ОСОБА_4 незаконно заволодів автомобілем марки Mitsubishi Pajero, 2004 року випуску, який належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_3 Головним управлінням Державної міграційної служби в Івано-Франківської області 01.04.2016 року було надано громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 30-денний термін для того, щоб покинути територію України, накладено адміністративний штраф. Отже, до 01.05.2016 року ОСОБА_4 повинен покинути територію України.

Однак, судовий розгляд призначений на 31.05.2016 року. Не виключено, що ОСОБА_4 незаконно вивезе спірний автомобіль з території України або передасть його у незаконне володіння третіх осіб.

Крім того, позивачкою до заяви були подані підтверджуючі документи стосовно того, що ОСОБА_4 дійсно пересувається по території України, а саме - довідку з міграційної служби про факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за незаконне перебування на території України та про факт примусового повернення його з території України; фотографії, надіслані відповідачем позивачці з відміткою про місцеперебування у м.Києві.

Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою заяву про застосування заходів забезпечення позову задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача про витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 належний їй на праві приватної власності автомобіль марки Mitsubishi Pajero, 2004 року випуску, який належить на праві приватної власності позивачці.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31.03.2016 року задоволено заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на зазначений автомобіль.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 152 ЦПК України. Одним з передбачених цією нормою способом забезпечення позову є передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам (пункт 7).

Згідно ч. 7 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

При цьому позивач має довести суду, що саме такий спосіб є доцільним, а також надати гарантії збереження майна іншими особами до вирішення справи.

Із аналізу вищенаведених норм закону випливає, що матеріально - правові відносини, що виникають у зв'язку з передачею на зберігання речі, яка є предметом спору, регулюються загальними положеннями про договір зберігання та ч.2 ст.976 ЦК України.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 , розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки ухвалою суду вже накладено арешт на спірний автомобіль, а позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом передачі спірного автомобіля на зберігання третій особі може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що постановлена в даній справі ухвала є законною і обґрунтовано. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженої ухвали колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 312, 313-315; 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6