Справа № 305/1795/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Куштана Б.П.

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, на рішення Рахівського районного суду від 22 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4, інтереси якої представляв ОСОБА_5, до ОСОБА_2, треті особи: Рахівська державна нотаріальна контора, Діловецька сільська рада Рахівського району Закарпатської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4, інтереси якої представляв ОСОБА_5 звернулась в суд з вищевказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що батьки позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 за свого життя проживали в житловому будинку АДРЕСА_1 30.01.10р. помер батько позивачки ОСОБА_2 Відкрилась спадщина на спадкове майно, що належало йому на праві приватної власності, в тому числі в цілій частині на житловий будинок із надвірними прибудовами та господарськими будівлями № 8, заг.пл. 175,89 кв.м., по вищевказані адресі. Спадкоємцями першої черги за законом стали : позивачка, мати позивачки ОСОБА_6, брат позивачки ОСОБА_2, які прийняли спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки. З часу настання смерті відкрилась спадщина на все спадкове майно, яким фактично являється той самий житловий будинок. Спадкоємцями першої черги за законом являється позивачка та її брат ОСОБА_2 Ухвалою Рахівського районного суду у справі № 305/662/15-ц за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування залучено у якості третьої особи позивачку. Досліджуючи матеріали даної справи позивачці стало відомо про заповіт ОСОБА_2(батька) складений на її користь, згідно якого ? ч. спадкового майна належатиме їй. Оскільки позивачка проживає у Російській Федерації про існування заповіту вона дізналась з дня повідомлення її про залучення у розгляді справи. Тому просила визначити для неї додатковий строк тривалістю в 4 місяці з дня набуття рішення суду законної сили для подання до Рахівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття нею заповіту, вирішити питання судових витрат.

В процесі розгляду справи змінила позовні вимоги, просила збільшити додатковий строк в 6 місяців з дня набуття рішення суду законної сили для подання до Рахівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття нею заповіту, вирішити питання судових витрат.

Рішенням суду позов задоволений.

З цим рішенням не погодився відповідач, порушив питання про його скасування, постановивши в даній справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримала.

Представник позивача вважав, що підстав для задоволення скарги немає та пояснив, що йому не відомо по яким причинам його довірителька не подавала заяву про прийняття спадщини по закону та чи приїжджала на похорон батька.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачці не було відомо про існування заповіту на її ім'я, а також зважаючи на значну віддаленість її постійного місця проживання, яким є Пермський край Російської Федерації, та те, що з часу смерті батька вона не мала можливості приїхати в Україну у зв'язку із сімейними обставинами, в сукупності можна визнати непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій спрямованих на прийняття спадщини, а тому визнались судом поважними причинами, на підставі чого позовні вимоги задоволено.

Однак такий висновок не повністю відповідає об'єктивним обставинам справи.

З позовної заяви вбачається, що позивачка проживає з 1990 р. в РФ. У 2010 р. помер її батько, за яким вона разом з мамою та братом прийняли спадщину, як відкрилась після смерті батька.

Однак зазначені факти не відповідають дійсним обставинам справи: позивачка не прийняла спадщину після смерті батька. Саме тому вона звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що про заповіт батька вона дізналась лише в 2015 році.

У правовій позиції ВСУ , яка висловлена при розгляді справи № 6-1486цс15 зазначено таке: «Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини визнані судом поважними».

Зазначена правова позиція має безпосереднє відношення до вирішення даної справи, оскільки позивачка являлась спадкоємцем першої черги після смерті батька вона, як така, що не проживала разом з спадкодавцем, повинна була подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом: спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Однак цього вона не зробила. Відомості про наявність заповіту на ім'я позивачки самі по собі не можуть бути підставою для констатації поважності причини пропуску строку на подавання заяви про прийняття спадщини при тому, що вона, являючись спадкоємцем першої черги, при бажанні отримати спадщину повинна була звернутись до нотаріальної контори в такий же строк, як і при наявності заповіту. Тому наявність заповіту у позивачки стосується не самого факту прийняття спадщини батька, а лише розміру спадщини, який вказано в заповіті.

Більш цього, жодного доказу того, що позивачка дізналась про заповіт у 2015 р. нею не надано, тобто цей факт є непідтверджений: відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Всупереч зазначеній нормі права, позивачем не доведено жодним доказом наявність таких сімейних обставин, які б унеможливлювали подання позивачкою до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

Не може бути визнано поважною причиною пропуску строку подання зазначеної заяви проживання позивачки в Пермському краї РФ, оскільки при сучасних засобах сполучення переїзд з місця її проживання до місця свого народження не займає стільки часу, яке б дало підставу для продовження строку прийняття спадщини більш ніж на п'ять років: батько помер в січні 2010 р., а звернення до суду з даною позовною заяву відбулось у вересні 2015 року.

Тому об'єктивний висновок по даній справі є такий: у позивачки не було перешкод в поданні заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк; поважної причини пропуску цього строку ОСОБА_4 не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п.3 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.307,

309,316 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Рахівського районного суду від 22 лютого 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_4, інтереси якої представляв ОСОБА_5, до ОСОБА_2, треті особи: Рахівська державна нотаріальна контора, Діловецька сільська рада Рахівського району Закарпатської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зазначеного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :