Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гвоздика П.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення депозитного вкладу, моральної шкоди, втраченої вигоди, процентів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») та ОСОБА_3 13 грудня 2013 року було укладено три договори строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» в іноземній валюті на 370 днів кожний, з правом поповнення вкладу протягом всього року дії договору. Сума відсотків по вкладам становила 12 % річних. За період дії договорів позивачем було внесено в банк вклади на загальну суму 27 000 доларів США. Після закінчення строку дії депозитних договорів він звернувся до банку з заявою про повернення вкладів, однак отримав відмову у зв'язку з тим, що в касі відділення банку відсутня відповідна валюта.

З причин неможливості виплатити кошти по закінченню строку укладених договорів-заяв, працівниками банку позивачеві було запропоновано укласти з банком новий договір про банківський строковий вклад (депозит) та перевести свої кошти на інший розрахунковий рахунок. Дійшовши згоди, 18 грудня 2014 року сторонами було укладено новий договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Блискуча сімка» на суму 23 000 доларів США під 8,20% строком до 24 грудня 2014 року.

29 грудня 2014 року було укладено ще один договір банківського строкового вкладу (депозиту) «Блискуча сімка» на суму 24 700 доларів США під 8,20% строком до 4 січня 2015 року.

Однак, після закінчення строку останнього договору банком, депозитний вклад, а також нараховані по ньому відсотки позивачу повернуті не були.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_3 депозитний вклад у розмірі 24 700 доларів США, що еквівалентно

568 100 грн та 300 грн понесених витрат на послуги адвоката. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від

19 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, шляхом виключення з його резолютивної частини посилання щодо відповідності стягнутого на користь ОСОБА_3 депозитного вкладу по курсу долара США до гривні в сумі, яка складає 568 100 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги від інших сторін у справі не надходило.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу ОСОБА_3 посилався на те, що строк депозитного договору закінчився раніше ніж було запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», а тому його вимоги, як кредитора, мали бути задоволені у повному обсязі. Крім того, грошові кошти з його депозитного рахунку були переведені на інший рахунок, на якому проценти не нараховувались, а відтак Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на них не поширюється.

Установлено, що 13 грудня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 було укладено три договори банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» в іноземній валюті на 370 днів кожний, сума відсотків по вкладах становить 12% річних.

За період дії договорів позивачем було внесено в банк вкладів на загальну суму 27 000 доларів США.

З причин неможливості виплатити кошти по закінченню строку укладених договорів-заяв, працівниками банку позивачеві було запропоновано укласти з банком новий договір про банківський строковий вклад (депозит) та перевести свої кошти на інший розрахунковий рахунок.

18 грудня 2014 року між позивачем і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, за умовами якого позивачем було внесено до банківської установи 23 000 доларів США, сума відсотків по вкладу становить 12 % річних 8,20%, на строк до 24 грудня 2014 року.

Після закінчення строку вказаного договору, 29 грудня 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено черговий договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, відповідно до умов якого позивач вніс на рахунок банку

24 700 доларів США під 8,20% на строк до 4 січня 2015 року. За даним договором позивачем було отримано проценти за депозитним вкладом.

Після закінчення строку останнього договору банком депозитний вклад, а також нараховані по ньому відсотки позивачу повернуті не були.

При розгляді справи суди прийшов до висновку, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з договору банківського вкладу, який укладався на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За змістом ч. 1ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015року № 612 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на 3 місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначенні статтями 37 - 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.»

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Частково задовольняючи позов, суди прийшли до правильного висновку, що строк дії договору банківського вкладу закінчився 11 січня 2015 року, з урахуванням пролонгації, а тимчасова адміністрація була запроваджена на підставі рішення від 17 вересня 2015 року, тому саме з цієї дати діяльність ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» регламентується положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, в силу положень п. 5 ст. 36 наведеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафу, пені), а також індексу інфляції.

Виключаючи з резолютивної частини рішення місцевого суду посилання на перерахунок вкладу в гривні, апеляційний суд правильно застосував положення ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Наведені висновки відповідають вимогам закону та матеріалам справи, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

П.О. Гвоздик

О.В. Умнова

І.М. Фаловська