Провадження №22-ц/784/966/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 484/271/16-ц Головуючий І інстанції - Паньков Д.А.
Провадження № 22-ц/784/966/16 Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря - Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства (далі - ФГ) «Оазис» про витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що між нею та ФГ «Оазис» 01.10.2004 року був укладений договір оренди № 132 належної їй на підставі державного акту про право власності земельної ділянки площею 6,10 га строком на 10 років. Зазначений договір оренди зареєстрований 01.12.2005 року в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Романовобалківській сільській раді, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 43.

Оскільки строк дії укладеного договору оренди земельної ділянки визначений п.1.4. Договору оренди становить 10 років, початок цього строку настає з моменту його державної реєстрації, тобто, з 1 грудня 2005 року і відповідно закінчується 1 грудня 2015 року.

Відповідно до п.6.1. укладеного договору передбачено: «Якщо жодна сторона в термін не менше 1 року до закінчення строку дії договору письмово не заявить про намір його припинити, договір автоматично продовжується на новий термін, передбачений п.1.4. Договору, що на пряму зв'язано з особливостями сільськогосподарського виробництва (елітне насіннєве господарство). З урахування вказаної умови, 01.12.2014 року та повторно 17.11.2015 р. вона направила голові ФГ «Оазис» лист про те, що у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, вона не бажає надалі укладати договір оренди з ФГ «Оазис». Таким чином, нею виконана вказана умова про дострокове попередження про небажання укладати договір оренди на новий строк. Однак, відповіді ФГ «Оазис» вона не отримала, а коли безпосередньо звернулась до голови ФГ «Оазис» з проханням повернути земельну ділянку, він повідомив її, що землю засіяв насінням і не бажає їй повертати земельну ділянку. На підставі вищевикладеного, позивачка просила суд зобов'язати ФГ «Оазис» повернути їй земельну ділянку площею 6,10 га, яка належить їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, а також стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ФГ «Оазис» про витребування належної позивачці земельної ділянки площею 6.10 га, що розташована в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та передана в оренду ФГ «Оазис» відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та винести нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники позивачки підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, надавши суду пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Представник відповідача не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що позивачці на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації від 20.05.2003 року за № 149-р належить земельна ділянка площею 6.10 га, що розташована в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 01.10.2004 року між сторонами був укладений договір оренди № 132 належної позивачці на праві власності земельної ділянки. Строк дії договору складає 10 років. Договір оренди був зареєстрований 1 грудня 2005 року в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Романовобалківській сільській раді, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за № 43. Пунктом 6.1. укладеного договору передбачено: «Якщо жодна сторона в термін не менше 1 року до закінчення строку дії договору письмово не заявить про намір його припинити, договір автоматично продовжується на новий термін, передбачений п.1.4. Договору, що на пряму пов'язано з особливостями сільськогосподарського виробництва (елітне насіннєве господарство).

Також судом було встановлено, що 08.09.2014 року позивачка звернулась із першим листом до голови ФГ «Оазис» про повернення їй земельної ділянки, яку той використовував. У відповідь надійшов лист від 29.09.2014р. з повідомленням про те, що договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, яка проведена 1 грудня 2005 року, а тому дія договору оренди ще на закінчилась. 01.12.2014 року позивачка направила відповідачеві новий лист з пропозицією повернути належну їй земельну ділянку, на який також отримала відповідь про те, що договір оренди закінчується лише 1 грудня 2015 року, а тому її вимога про повернення земельної ділянки є завчасною. 17.11.2015 року позивачка повторно направила відповідачу аналогічну заяву, однак відповіді від ФГ «Оазис» не отримала.

Проаналізувавши зазначені вище обставини, а також посилаючись на положення ст.ст. 627, 638 ЦК України, ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» та правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-162цс13 від 19 лютого 2014 року, суд дійшов висновку про те, що зазначені нормативні акти визначають, що строк дії договорів оренди слід обчислювати з моменту їх укладення, а не державної реєстрації, а також про те, що позивачка порушила умови договору викладені у п.6.1., та попередила про намір його припинити менше ніж за рік до закінчення його строку, а тому договір автоматично продовжується на новий термін, передбачений п.1.4. Договору, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Однак, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що при прийнятті рішення суд хоч і посилався на норми права, які регулюють спірні правовідносини, але невірно витлумачив положення вищезазначених законів та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, залишивши поза увагою те, що відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Відповідно до пункту 10.4 укладеного між сторонами договору він набирає чинності з моменту його реєстрації. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

У справі, що переглядається, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши його 01 жовтня 2004 року своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Однак, зареєстрований у встановленому законом порядку цей договір був лише 01 грудня 2005р. Тоді ж згідно акту приймання - передачі земельної ділянки в натурі ( на місцевості) від 01.12.2005р. і відбулася передача спірної земельної ділянки відповідачу. Отже, з юридичної точки зору даний договір набрав чинності тільки 01 грудня 2005 року, оскільки відповідно до зазначених положень договору оренди та Закону України "Про оренду землі" саме в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося. Саме про це зазначено в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові № № 6-162цс13 від 19 лютого 2014 року. Про це зазначено також в ст. 125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), яка передбачала, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації заборонялося.

Таким чином, з юридичної точки зору сторони за договором набули права та обов'язки, передбачені цим договором, тільки після відповідної державної реєстрації договору, в тому числі і взаємні права на обов'язки на користування земельною ділянкою на умовах оренди та додержання строків використання земельної ділянки на умовах оренди.

З урахуванням викладеного висновок суду про те, що строк дії договору оренди слід обчислювати з моменту його укладення, а не державної реєстрації, не відповідає ні обставинам справи, які були встановлені судом першої інстанції, ні вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції було встановлено, що позивачка письмово попередила відповідача про намір припинити договір оренди в листах від 08.09.2014 року, від 01.12.2014 року, тобто не менше ніж за рік до закінчення строку дії договору, то її позовні вимоги про повернення земельної ділянки є обґрунтованими, а висновок суду про те, що договір автоматично продовжився на новий термін, передбачений п.1.4 спірного договору є помилковим.

З урахуванням викладеного, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Крім того, нею було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 606 грн. 32 коп. Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, то з відповідача на її користь у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню і понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати у сумі 1157 грн. 52коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати Фермерського господарства «Оазис» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6.10 га, що розташована в межах території Романовобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, яка належить їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації від 20.05.2003 року за № 149-р.

Стягнути з Фермерського господарства «Оазис» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1157 грн. 52коп.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді