Справа № 443/36/16 Головуючий у 1 інстанції: Сидорака Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/4640/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 Мар`яни Дмитрівни на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 3 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 Мар`яни Дмитрівни до Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи: Служба у справах дітей Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області, Комісія з питань захисту прав дитини Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області, ОСОБА_3, про визнання недійсним розпорядження, визнання способу участі батька у вихованні дитини,-

встановила:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Мар`яни Дмитрівни до Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області, треті особи: служба у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області, комісія з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області, ОСОБА_3, про визнання недійсним розпорядження голови Жидачівської РДА Львівської області №654 від 21.09.2015 року та визначення способу участі батька у вихованні дитини відмовлено .

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4, просить таке скасувати та ухвалити нове, яким визнати частково недійсним розпорядження відповідача № 654 від 21.09.2015 року та зобов`язати відповідача внести зміни в дане розпорядження, вказати, що батько дитини має право забрати дитину до свого місця проживання після досягнення донькою 10-ти літнього віку та має необмежене право на бачення з дитиною та спілкування з нею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, у відсутності самої позивачки - апелянта, яка неодноразово до суду не з`являлась, відповідачів та органу опіки - Жидачівської РДА, які надали письмові заперечення щодо скарги та просили проводити розгляд справи без їх участі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року, яке набрало законної сили 10.07.2015 року, шлюб, укладений між позивачкою та третьою особою - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, був розірваний та їхня дочка ОСОБА_5 залишилась проживати разом із матір`ю, позивачкою у справі ОСОБА_4 (а.с.7,8).

ОСОБА_3 звернувся до Жидачівської РДА Львівської області, як органу опіки і піклування, із заявою про визначення участі у вихованні дитини та порядку побачень з дитиною.

Жидачівською РДА Львівської області 21.09.2015 року на підставі висновку служби у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області від 30.07.2015 року та рішення комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області від 10.09.2015 року прийнято розпорядження №654 «Про визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_5, 21.01.2011 р.н.», пунктами якого: визначено спосіб участі батька у вихованні та спілкування із дитиною систематичними побаченнями один раз на місяць за місцем фактичного проживання дитини у с.Вибранівка Жидачівського району та два рази на рік (січень, червень) терміном по 7 календарних днів з правом забрати дитину до свого місця проживання та з обов`язковим поверненням до постійного фактичного місця проживання дитини; зобов`язано матір дитини - ОСОБА_4, не створювати перешкод у спілкуванні дочки з батьком.

Позивач, заявляючи зазначений позов, не погоджується з даним розпорядженням, оскільки вважає, що даним розпорядженням порушуються права дитини, вказує, що третя особа - батько дитини, проживає у Рівненській області та значна відстань слідування до свого місця проживання разом з дитиною може негативно вплинути на здоров`я дитини, особливо у зимовий період /а.с.2, 80/.Жидачівська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, виходив не з інтересів дитини, а з інтересів батька.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про те, що доказів, які б вказували на порушення прав дитини та невідповідність розпорядження інтересам малолітньої дитини не надано, а доводи позивачки не відповідають дійсним обставинам справи. А тому, прийшов до висновку, що, приймаючи оскаржуване розпорядження №654 від 21.09.2015 року, відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та на підставі, визначеними чинним законодавством, та підстав до задоволення позовної вимоги позивачки ОСОБА_4 про визнання недійсним вищевказаного розпорядження немає.

Щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_4 про встановалення іншого способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини та зобов`язання відповідача внести відповідні зміни до оспорюваного розпорядження, зазначив про те, що ці позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання розпорядження недійсним, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст.ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Так, ч. 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою КМ України від 24.09.2008 року №866, комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і Цивільним Кодексами, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про охорону дитинства", "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування", "Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей", "Про освіту", "Про соціальні послуги", "Про соціальну роботу з сім"ями, дітьми та молоддю", Конвенцією ООН про права дитини, актами Презедента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також Положенням про неї, розробленим відповідно до цього Положення.

Здійснення органами опіки і піклування діяльності врегульоване Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов"язаної із захистом прав дитини, затведженого постановою КМ України від 24.09.2008 р. №866.

Згідно із п.3 цього Порядку органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність, зокрема, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Відповідно до статті 118 Конституції України та статті 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", місцеві державні адміністрації здійснюють виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Декларація прав дитини, проголошена генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначає, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, визначено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо від дитини, працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Статтею 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" у разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження є звернення ОСОБА_3 до комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області із заявою вирішити питання щодо участі заявника у вихованні його дитини ОСОБА_5, матеріали Комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області від 10 вересня 2015 року (витяг з протоколу № 8) та висновок служби у справах дітей Жидачівської РДА Львівської області від 30.07.2015 р. (а.с.59,60).

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання Комісії з питань захисту прав дитини Жидачівської РДА Львівської області від 10 вересня 2015 року, на засіданні розглянуто заява ОСОБА_3 та рекомендовано голові Жидачівської РДА прийняти рішення про визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: щомісячні зустрічі за місцем проживання дитини та два рази на рік (січень, червень) терміном по 7 календарних днів з правом забирання дитини до свого місця проживання та обов`язковим поверненням до постійного фактичного місця проживання дитини. Рішення було прийнято одноголосно.

Як видно з матеріалів справи та документів, які лягли в основу прийняття рішення щодо участі батька у вихованні дитини , позивач ОСОБА_4 вказувала, що не забороняє батькові зустрічатись із дитиною та брати участь у її вихованні, однак заперечувала проти того, щоб батько забирав дитину до місця його проживання, оскільки це для дитини довга і тяжка дорога.

Відповідно до ст.141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Однак, предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своїх дітей, а не власних інтересів та прав.

Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків,'з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Однак, законодавство чітко визначає, що у випадках, коли батьки не можуть дійти згоди щодо порядку участі того з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини (ст. 158 Сімейного кодексу України, ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства»), то цей порядок визначається органом опіки та піклування за участі батьків виходячи з інтересів дитини.

Інтереси дітей захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч.1 ст.З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91р.): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також на положення ч.8 ст.7 СК України: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини...».

Матеріали справи стверджують про належність розгляду заяви батька органом опіки та піклуванни.

Так, батьком ОСОБА_3 надано необхідний перелік документів, передбачений п.73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ №866 від 28.09.2008 року. Відповідно до вимог цієї постанови службою у справах дітей Жидачівської райдержадміністрації здійснено вивчення та перевірку поданих заявником документів; обстеження житлово-побутових умов проживання та бесіда з батьками малолітньої здійснювалося службами у справах дітей за місцем їх проживання: ОСОБА_3 В, - службою у справах дітей Зарічненської РДА Рівенської області, ОСОБА_4 - службою у справах дітей Житачівської РДА. За результатами проведеної роботи, після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини та ставленням обох батьків до дитини, службою у справах дітей райдержадміністрації складено висновок від 30.07.2015 року №708 /а.с.60/.

Питання про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було розглянуте на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 10 вересня 2015 року за присутності обох батьків /а.с.59/.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_6, керуючись ст.ст.157, 158 Сімейного кодексу України, беручи до уваги висновок служби у справах дітей від 30.07.2015 року №708 та рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 10.09.2015 року, головою райдержадміністрації видано розпорядження від 21.01.2015 року №654 «Про визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього дочки ОСОБА_5. 21.01.2011р.н.».

Орган опіки та піклування взяв до уваги і те, що малолітня ОСОБА_5 постійно проживає з позивачкою і вони мають можливість постійно спілкуватися, а батько проживає на достатньо великій відстані (понад 450 км) від дитини, і для того, щоб ОСОБА_6 мав можливість поспілкуватися дитиною та вплинути на її виховання визначив йому саме такий спосіб участі. Крім того, правом на спілкування з дитиною володіють не тільки батьки, але й бабця, дід, враховано і те, що бабуся і дідусь по батьковій лінії проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3. При винесенні розпорядження та розгляду зазначеного питання враховано і те, що за період спільного проживання сім»я разом з дитиною неодноразово відвідували батьків батька дитини у с.Морочне Зарічненського р-ну Рівненської області.

Враховуючи наведене, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що зазначене розпорядження не відповідає інтересам малолітньої дитини, якій на даний час 5 рочків, крім того, руйнує її здоров'я, оскільки є необґрунтованими. Надані до суду апеляційної інстанції медичні документи про обстеження здоров`я дитини не підтверджують заборону переїзду у транспорті, а містять рекомендаційні призначення медикаментів у випадках перед поїздками та вказують на підвищення особливої уваги до дитини у таких випадках.

Оскаржуване розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.09.2015 року №654 «Про визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні дочки ОСОБА_5. 21.01.2011 р.н.» видано на підставі та в межах чинного законодавства України, зокрема Конституції України, Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», «Про охорону дитинства», Сімейного та Цивільного кодексів України, постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дитини».

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, відтак таку слід відхилити.

Керуючись ч.1 ст.307,ст.ст.308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 Мар`яни Дмитрівни відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 3 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_2