Справа №576/11/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/500/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про визнання частини квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину цього майна та встановлення порядку користування нею,

в с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, уточнивши його під час розгляду справи, просила суд визнати за нею право власності на 36/100 частин квартири АДРЕСА_1 та встановити порядок користування нею, відповідно до якого виділити в її користування кімнату 1-2, а відповідачу виділити кімнату 1-3; кухню, ванну, коридор, балкон залишити у спільному користуванні сторін ( т. 1 ас. 189) .

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_4 з 26 серпня 1992 року являється власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43,1 кв.м (т.1 а.с.7, 205).

З 16 лютого 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб (т.1 а.с.6).

Після реєстрації шлюбу сторони стали проживати в належній відповідачу квартирі та поступово робили в ній ремонт.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с.151).

Як на підставу для задоволення позову позивачка посилалась на те, що належна відповідачу квартира за час шлюбу істотно збільшилась у своїй вартості за рахунок капітального ремонту, здійсненого за рахунок спільних коштів сторін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності. Колегія суддів вважає, що мотиви, за яких суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, зроблені судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому постановлене у справі рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачається, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З постановленого у справі рішення вбачається, що судом були встановлені факти, встановлення яких виходить за межі заявленого у справі позову. Зокрема,

1). "що у 2014 році відповідач змушений був піти зі своєї квартири в звязку з неможливістю спільного проживання з позивачем ОСОБА_3І." ;

2). "що під час відсутності ОСОБА_4 в квартирі, позивач ОСОБА_3, не маючи від нього довіреності без його дозволу, знаходячись в розірваному шлюбі, мешкаючи в його квартирі, скориставшись відсутністю власника квартири та вільним доступом до його правовстановлюючих документів на квартиру, під час розгляду справи в суді, замовила технічний паспорт на квартиру № 4, по вул. Терещенків, буд. 10, в м. Глухів, з метою узаконення побудованого балкону та отримала його особисто з датою реєстрації технічного паспорту 29 січня 2015 року";

3). "що 21 січня 2016 року позивач ОСОБА_3 подарувала належну їй 1/2 частину в двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 своїй доньки ОСОБА_5Г."

Встановлення вищеназваних обставин не входить до кола фактичних даних, які мають значення для вирішення даної справи, проте вони можуть бути предметом спору у інших цивільних справах за іншім предметом спору.

Крім того, суд першої інстанції як на підставу для відмови у задоволенні позову послався на обставини, які не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Зокрема, доля вирішення заявленого у справі позову не може залежати від тих обставин, на які послався суд у рішенні, а саме, що "подарувавши своїй доньці 1/2 частину квартири, ОСОБА_3 навмисно погіршила своє майнове становище, у звязку з чим суд прийшов до висновку про те, що, позбавившись частки квартири, позивачка ОСОБА_3 штучно створила несприятливі для себе умови для позитивного вирішення заявленого позову на свою користь, одночасно претендуючи на частку в квартирі, єдиним власником якої є відповідач ОСОБА_4А."

Колегія суддів також вважає, що перевіряючи обґрунтованість доводів позивачки про те, що належна відповідачу квартира за час шлюбу істотно збільшилась у своїй вартості за рахунок ремонту, здійсненого за рахунок спільних коштів сторін, - суд першої інстанції помилився у оцінці доказів у справі та у застосуванні ст. 62 СК України, так як без достатніх підстав прийшов до висновку про те, що вартість квартири за період шлюбу сторін збільшилась внаслідок підняття цін на нерухомість, а також в обґрунтування рішення про відмову у задоволенні позову зробив порівняння дійсної ринкової вартості квартири без ремонту і вартості зроблених поліпшень (вартість матеріалів і робіт), що не передбачено діючим законодавством.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення підлягає скасуванню. Постановлюючи нове рішення у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Крім того, для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик.

Суд у порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин, помилково взяв до уваги лише вартість ремонтних та будівельних робіт, визначену на час розгляду справи, але не встановив та не зазначив у рішенні вартості квартири станом на час вирішення спору як у стані, який існував до проведення таких робіт, так і після нього, а тому фактично не перевірив чи відбулося істотне збільшення вартості квартири внаслідок спільних трудових, грошових затрат сторін чи затрат другого з подружжя.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції було встановлено і це не заперечувалось сторонами, що за час спільного проживання в період шлюбу сторони за спільні кошти провели наступний ремонт спірної квартири :

демонтаж двох вікон у кімнатах 1-2, 1-3 та встановлення пластикових вікон;

демонтаж у ванній кімнаті та на кухні каналізаційної мережі та встановлення нової, підключення ванни, раковини для миття посуду на кухні, унітазу зі змивним бачком, колонки водогрійної,

облицювання кахельною плиткою стіни ванної кімнати площею 10,2 м. кв. та підлоги площею 2 м. кв.,

внутрішнє перепланування в квартирі шляхом демонтажу в кімнаті 1-2 дверної коробки з дверима та закладення дверного отвору цеглою, його штукатурка, облаштування входу з монтажем дверної коробки з дверима та фурнітурою;

демонтаж в кімнаті 1-3 частини стіни довжиною 0,96 м, встановлення стіни довжиною 2,9 м з облаштуванням дверного прорізу та монтажем дверного блоку з дверима і фурнітурою;

встановлення дверних блоків з дверима, фурнітурою та обналічкою у ванну кімнату та на кухню;

встановлення дверного блоку вхідних дверей;

заміна електропроводки;

ремонт стелі на площі 31,9 м кв. у двох кімнатах та коридорі, підбивка стелі в кухні і ванній кімнаті пластиком на площі 9,5 м кв.;

настилання лінолеуму на площі 13,6 м кв., підбиття плінтусів;

будівництво балкону пл. 2,3 м кв.;

встановлення у кімнаті 1-3 металопластикового блоку.

З висновків судової будівельно-технічної експертизи № 143/157 від 30 квітня 2015 року та судової комісійної додаткової будівельно-технічної експертизи № 282 від 27 травня 2016 року вбачається, що станом на 30.04.2015 р. :

- ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 408000 грн. ;

- ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 у її технічному стані, що існував до виконання вищеназваних ремонтно-будівельних робіт, становить 360000 грн. ( т.1 ас. 119, т.2 ас. 74-79).

Таким чином вбачається, що внаслідок проведеного сторонами ремонту спірної квартири її ринкова вартість збільшилась лише на 12,5 %, що не можна вважати істотним збільшенням вартості квартири.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 143/157 від 30 квітня 2015 року станом на 03.02.2015 р. дійсна вартість будівельних та ремонтних робіт, які були проведені сторонами під час зазначеного ремонту, складає 35087,00 грн.; дійсна вартість будівельних матеріалів, використаних про ремонті квартири, складає 24338,00 грн. ( т.1 ас. 119).

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову про визнання за позивачкою права власності на частку у спірній квартирі та встановлення порядок користування нею відсутні.

Що ж стосується доводів позивачки, висловлених в суді апеляційної інстанції, щодо необхідності присудження їй грошової компенсації вартості будівельних та ремонтних робіт, а також вартості будівельних матеріалів, тобто її грошових затрат під час проведення ремонту квартири, то у колегії суддів відсутня можливість перевірити їх обґрунтованість, т.я. відповідні позовні вимоги у даній справі не заявлялись. Слід зазначити, що обґрунтованість названих доводів позивачки може бути перевірена у іншій цивільній справі при предявленні відповідного позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 1, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову у звязку з його необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -