Справа № 727/7867/15-ц
Провадження № 2/727/312/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі : головуючого судді Літвінової О.Г.

при секретарі Чорней І.А.

за участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку -,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року позивачі звернулись до відповідача посилаючись на те, що 21 червня 1999 року ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Даний будинок він побудував разом з ОСОБА_2, яка на той час була співмешканкою.

Через декілька років після закінчення будівництва. Помер син позивача- ОСОБА_4

Через деякий час порадившись між собою позивачі погодились на пропозицію онука - ОСОБА_5 укласти з ним договір довічного утримання. Для цього передали ОСОБА_5 всі документи. Через деякий час ОСОБА_5 повідомив, що він звернувся до нотаріуса, остання все підготувала та повернув паспорт ОСОБА_2 та повідомив, що підпис дружини нотаріусу не треба. Після чого ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_5 поїхав до нотаріуса, і позивач був впевнений, що укладається договір довічного утримання. Нотаріус нічого не пояснила, показала де розписатись. Він гроші не отримував.

Про те, що був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку по АДРЕСА_1 позивачі дізнались в 2012 році коли на їх адресу прийшло запрошення на вибори для колишньої невістки ОСОБА_3.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не мав наміру продавати належний йому будинок, він не має іншого житла, гроші за зазначеним договором купівлі-продажу він не отримував, а вважав, що уклав договір довічного утримання - просив визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 укладеного 03 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим номером №9502.

В судовому засіданні позивачі та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що в 2013 році позивач вже звертався до суду із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вважали позовні вимоги безпідставними, надуманими та такими, що не підлягають задоволенню. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Приватний нотаріус Козлова Н.В. в судове засідання не з?явилась, подала о суду документи, які стосуються укладання спірного договору купівлі-продажу, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд заслухавши думку представника позивачів, представника позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1, який належав йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого 21 червня 1999 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішення виконкому від 29.04.1999 року № 277/9. В даному будинку він зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_2 та її донькою з 2000 року.

03 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за реєстрованим № 9502, за яким позивач ОСОБА_1 добровільно продав, а ОСОБА_3 купила житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 за 185189 грн., які продавець отримав від покупця. На земельній ділянці розташовано цегляний будинок літ.А загальною площею 193,2 кв.м., в тому числі житловий будинок площею 55,1 кв.м., цегляний гараж літ.Б, огорожа літ. 1-3, колодязь літ.К.

Згідно ст. 215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу і передбачають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 229 ч.1 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин можу бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов?язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 квітня 2011 року, частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» убачається, що відповідно до ст. ст. 229-233 ЦК Україниправочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в цивільній, адміністративній або господарській справі, яке набрало законної сили не потребують додаткового доказування.

Відповідно до цих вимог закону судом встановлено, що в квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним посилаючись на те, що він звернувся до нотаріуса Козловою Н.В. з метою складання заповіту на своє майно. Нотаріус виготовила документи та надала йому на підпис. Він не читаючи їх підписав, вважаючи, що це є заповіт.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.08.2013 року ОСОБА_1 в задоволенні позову було відмовлено.

Згідно зазначеного рішення суду від 20.08.2013 року ОСОБА_1 в суді пояснював, що взагалі не був у нотаріуса та нічого не підписував.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що майже через два роки після поставлення рішення від 20.08.2013 року, позивач ОСОБА_1 звертається до суду із позовною заявою про визнання цього ж самого договору купівлі-продажу недійсним посилаючись на те, що він вважав, що укладає договір довічного утримання.

На запитання суду щодо роз'яснення своєї позиції, ОСОБА_1 відмовився відповідати.

Також суд не може покласти в основу рішення покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, оскільки останні суду пояснили, що вони ОСОБА_1 їм розказував, що хоче заключити договір довічного утримання. Ніяких грошей він не отримував. При цьому жоден свідок не був присутній при укладанні договору купівлі-продажу та їм не відомо умови укладання договору купівлі-продажу.

Рішенням Шевченківського районного суду від 20 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 18.09.2013 року встановлено, що спірний договір купівлі-продажу був кладений в службовому приміщенні нотаріуса по АДРЕСА_2 і підписаний сторонами. При цьому був примутній і онук позивача - ОСОБА_5. Сторони цього правочину підтвердили, що даний договір не носить характеру мнимої чи удаваної угоди, не є зловмисним, а також будь-які обставини помилки, обману, насильства, тяжкі обставини для вчинення цього правочину, відсутні, про що зазначено в п.11 договору. Суть укладеного договору була роз'яснена позивачу ОСОБА_1 нотаріусом Козловою Н.В., він усвідомлював всі наслідки укладання такого договору і бажав цього, що виключає вчинення його позивачем під впливом помилки.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Що стосується обставин, які зазначені позивачем ОСОБА_2, що будинок по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя та оскаржуваний договір був укладений без згоди ОСОБА_2, то суд вважає, що необхідно зазначити наступне.

Будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 21.06.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.05.2007 року ОСОБА_1 належав житловий будинок, сараю, огорожі та колодязя загальною площею 193,2 кв.м., житловою площею 55,1 кв.м.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 03.07.2007 року, яка зареєстрована в реєстрі за №9501 написана нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу Козловій Н.В., житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, не є об?єктом спільної сумісної власності осіб, кі б могли постановити питання про визнання за ними права власності на відчужуваний житловий будинк з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, в тому числі і відповідно до ст.ст. 65,74,97 Сімейного кодексу України немає.

Позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 не ндано суду жодних доказів, які б з достовірності підтверджували ті обставини, що він укладав договір довічного утримання 03 серпня 2007 року.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 від 03 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим № 9502, є безпідставними і в їх задоволенні належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202-205, 207-210, 215, 229 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209 - 213, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі складання вступної та резолютивної частини протягом 10 днів з дня складання рішення в повному обсязі до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд.

СУДДЯ : О.Г. Літвінова