Провадження №: 2/752/1046/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Рожок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Другої Київської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до свого брата ОСОБА_2, третьої особи Другої Київської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач просить суд про наступне:

1)поновити йому пропущений строк позовної давності, та визнати причини пропуску строку, а саме довголітні судові тяжби, перехід права власності на оспорювану квартиру від одного власника до іншого, та ненадання нотаріальною конторою постави про відмову у вчиненні нотаріальної дії на неодноразові звернення, а надання її лише 27.03.2015 року - поважними;

2) визнати причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме, те що квартира його матері на момент її смерті знаходилася у його власності, та те що стосовно права власності на цю квартиру йшли постійні многолітні судові процеси - поважними;

3) визначити йому ОСОБА_1, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, терміном на 3 (три) місяці з часу набрання законної сили рішенням суду.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 13.05.1999 року його мати ОСОБА_3 уклала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 йому та його рідному брату ОСОБА_2.(відповідачу по справі), цей заповіт є дійсним.

22.012005 року його мати ОСОБА_3 надала довіреність ОСОБА_4 на укладення договору дарування вище зазначеної квартири.

04.03.2005 року був укладений договір дарування між ОСОБА_4, яка укладала договір від імені його матері, та ним. Згідно якого вище зазначена квартира була подарована йому та перейшла у його власність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року його мати ОСОБА_3 померла, та у зв'язку з тим, що окрім подарованої мені квартири іншого цінного майна у неї не було, а квартира вже була у його власності він не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

02.11.2009 року, він, як власник квартири продав її ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стемковською А.II., за реєстром №1079.

Потім 19.11.2009 року року ОСОБА_5 подарував квартиру ОСОБА_7, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., за реєстром № 1509.

21.12.2009 року набуло чинності рішення Голосіївського районного суд м. Києва від

року про визнання недійсною довіреності від 22.01.2005 року яку укладала його мати ОСОБА_3 , та договору дарування квартири від 04.03.2005 року, за позовом його брата ОСОБА_2

Ухвалою вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.03.2012 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30.06.2009 року та Ухвала Апеляційного суду м.Києва від 21.12.2011 року були залишені без змін.

03.04.2013 року рішенням Апеляційного суду м. Києва було витребувано вище зазначену квартиру у її нового власника, та визнано право власності на неї за його братом ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, оскільки він єдиний хто після смерті ОСОБА_3 звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Після того як його брат одноособово успадкував квартиру, він вирішив перерозподілити спадщину згідно з заповітом матері, оскільки він є дійсним.

Для цього він неодноразово звертався до 2-ї державної нотаріальної контори м. Києва з заявою про прийняття спадщини, йому було надано декілька відповідей які суперечили одна одній. Так в одній з них зазначалося , що для прийняття спадщини він повинен надати нотаріусу документи які б свідчили, що квартира належить його матері. На останню заяву, яку він подав, йому зовсім було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те що він пропустив строк для прийняття спадщини.

3.12.2013 року набуло чинності рішення Голосіївського районного суд м. Києва від

01.10.2013 року, яким йому було відмовлено в наданні додаткового строку для прийняття спадщини, у зв'язку з тим, що він подав позовну заяву до неналежного відповідача.

Позивач вважає, що він не пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а саме тому що на момент смерті його матері квартира фактично та юридично належала йому, на інше спадкове майно він не претендував, нотаріус надав йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те що він пропустив строк для прийняття спадщини лише 27.03.2015 року, а також стосовно цієї квартири йшли постійні судові процеси.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, вважає що позивач пропустив передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини, якій визначений у шість місяців з часу відкриття спадщини. З моменту ухвалення 30.09.2009 року Голосіївським районним судом про визнання недійсним договору дарування квартири укладеного 04.03.2005 року від імені ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 позивач знав про те що він подав заяву про прийняття спадщини. У позивача після цього був достатній час для звернення до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, але він ним не скористався. Вважає що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Письмові заперечення відповідача ОСОБА_2 та заява про застосування строків позовної давності долучені до матеріалів справи(а.с.42-47,138-139 т.1).

Представник третьої особи - Другої Київської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився. Від третьої особи до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності його представника(а.с.135 т.1).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили в судовому засіданні, що останні час що передував смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за неї піклувався її син позивач ОСОБА_1, який проживав разом з нею в квартирі, здійснював за нею догляд, забезпечував її лікування.

Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, заслухавши покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи, у тому числі копію спадкової справи на померлу ОСОБА_3.(а.с. 66-116 т.1), суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть(а.с.102 т.1). Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є її рідними синами.

Після її смерті у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме 01.08.2006 року, з письмовою заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся відповідач ОСОБА_2.(а.с.68). У своїй заяві до нотаріальної контори він також означив, що крім нього спадкоємцем є і позивач ОСОБА_1

На час смерті ОСОБА_3 до складу спадщини входили п'ять вкладів на рахунках(а.с.94).

Позивач ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк до нотаріальної контори не звертався, та згідно матеріалів нотаріальної справи вперше звернувся до нотаріальної контори з заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину 31.07.2013 року яка надійшла до нотаріальної контори була зареєстрована 07.08.2013 року(а.с.98,104 т.1).

Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на час смерті ОСОБА_3 до складу спадкового майна не входила, оскільки ще за рік до смерті спадкодавця ОСОБА_3, а саме 04.03.2005 року був укладений договір дарування між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за яким ця квартира перейшла у власність останнього.

Таким чином на час смерті ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 розповсюджувався правовий режим приватної власності громадянина ОСОБА_1(позивача по справі).

02.11.2009 року, він, як власник квартири продав її ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стемковською А.II., за реєстром №1079.

Потім 19.11.2009 року року ОСОБА_5 подарував квартиру ОСОБА_7, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козоріз Л.М., за реєстром № 1509.

Дізнавшись про це відповідач ОСОБА_2 оскаржив дані правочини в судовому порядку.

Рішенням Голосіївського районного суд м. Києва від 30.06.2009 року була визнана недійсною довіреності від 22.01.2005 року яку укладала ОСОБА_3 , та договір дарування квартири від 04.03.2005 року, за позовом відповідача ОСОБА_2.(а.с.16-17).

Ухвалою вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.03.2012 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30.06.2009 року та Ухвала Апеляційного суду м.Києва від 21.12.2011 року були залишені без змін.(а.с.20-21).

03.04.2013 року рішенням Апеляційного суду м. Києва було витребувано вище зазначену квартиру у її нового власника, та визнано право власності на неї за відповідачем ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом.(а.с.22-23).

Відповідно по вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між тим судом встановлено в судовому засіданні, що існує заповіт від 13.05.1999 року яким квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 заповідала у рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках(а.с.106 т.1).

Таким чином після визнання недійсними за Рішенням Голосіївського районного суд м. Києва від 30.06.2009 рок довіреності від 22.01.2005 року яку укладала ОСОБА_3 , та договору дарування квартири від 04.03.2005 року, з 21.12.2009 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 знов став розповсюджувався правовий режим приватної власності громадянки ОСОБА_3, яка на той час вже померла.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дійсно згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України(поняття спадкування) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців).

За приписом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Але суд враховує, що на час смерті смерті ОСОБА_3 квартира за адресою: АДРЕСА_1 не знаходилась у приватній власності померлої ОСОБА_3

Таким чином ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України не може бути застосована до спірних правовідносин.

Позивачем невірно обраний спосіб захисту свого цивільного права оскільки на час смерті ОСОБА_3 квартира за адресою: АДРЕСА_1 не знаходилась у її приватній власності померлої ОСОБА_3 на не входила до складу спадкового майна.

Судом досліджена заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, але суд її не застосовує, оскільки приходить до висновку про неможливість взагалі застосувати ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах за позовом.

Суд вважає за необхідне поновити позивачу пропущений строк позовної давності для звернення до суду, але відмовляє позивачу ОСОБА_1 по суті його позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,57-61,208,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст15,16,1216,1218,1268,1272 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Другої Київської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко