28 квітня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий виїзд на тимчасово окуповану територію України та за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -
Позивач звернулася з позовом до суду вказавши, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду. Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем. Дитини часто хворіє та з дня народження має проблеми зі здоров'ям. Вважає, що для лікування та профілактики захворювань дитини, а також розширення її світогляду, духовному та інтелектуальному розвитку, необхідне періодичне перебування дитини в АР Крим та в іноземних державах. Відповідач добровільно не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Просила надати їй дозвіл на багаторазовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України та за межі України до досягненням дитиною 18-річного віку без згоди батька дитини у супроводі матері дитини.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та винести рішення на розсуд суду.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року та його батьками є ОСОБА_2 й ОСОБА_1
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 травня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 27.06.2007 року Донецькою облдержадміністрацією, ОСОБА_3 є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

З виписки з історії хвороби від 15.05.2007 року № 110 встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлений діагноз - ателектатична пневмонія ДН І-ІІ.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Таким самий порядок для перетинання державного кордону України передбачений п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 «Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» для в'їзду на тимчасово окуповану територію України - АР Крим.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Лист Експериментального відділення Морського гідрофізичного інституту Національної академії наук України від 26.08.2014 року № 78/170, що був виданий в м. Ялта АР Крим, суд не визнає належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, він є недійсним і не створює правових наслідків.

В наданих позивачем документах не зазначено конкретну країну та відповідного проміжку часу при наданні дозволу на виїзд дитини до тимчасово окупованої території, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька, не врахована можливість, визначена ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним й належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості лікування дитини на території України та необхідності проходження курсу лікування за кордоном.

Таким чином суд вважає, що позов поданий необґрунтовано, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на багаторазовий виїзд на тимчасово окуповану територію України та за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя