УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Мокротинська сільська рада Жовківського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням і встановлення меж між садибами, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив суд:

- встановити затверджену рішенням Мокротинської сільської ради № 4 «Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян» від 05 вересня 2010 року відстань шириною 2,60 м. по обидві сторони господарств від житлових будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 для влаштування під'їзної дороги до садиби ОСОБА_4 зі сторони джерела за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4 і частково за рахунок земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припинити дії, які порушують право власності та усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самочинно встановлених відповідачами огорожі й воріт та у влаштуванні позивачем під'їзної дороги до садиби ОСОБА_4 зі сторони джерела за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4 і частково за рахунок земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у справі.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтував тим, що конфлікт за межі між будинковолодіннями сторін у справі триває вже понад 20 років. З боку відповідачів чиняться йому перешкоди у користуванні належним йому домоволодінням, а саме було встановлено огорожу і ворота, які унеможливили під'їзд до будинковолодіння позивача від громадської дороги. Крім того, відповідачами не виконуються рішення органів місцевого самоврядування спрямовані на вирішення спірного питання щодо влаштування під'їзної дороги шириною 2,60 м. до будинковолодіння позивача, а тому ОСОБА_4 був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 серпня 2015 року позов задоволено.

Встановлено затверджену рішенням Мокротинської сільської ради № 4 «Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян» від 05 вересня 2010 року відстань шириною 2,60 м по обидві сторони господарств від житлових будинків до загорожі землекористувачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 для влаштування під'їзної дороги до садиби ОСОБА_4 зі сторони джерела за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 і частково за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 припинити дії, які порушують право власності ОСОБА_4 та усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самочинно встановлених гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 огорожі та воріт, а також у влаштуванні ОСОБА_4 під'їзної дороги до його садиби зі сторони джерела за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 і частково за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 243 грн 60 коп. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 243 грн 60 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

При розгляді справи судами встановлено, що сторони у справі є сусідами, однак їхні земельні ділянки не межують між собою, а між ними повинна проходити дорога приблизно шириною 2,60 м., яка належить до земель загального користування. Фактично ж дороги на час спору між сторонами не існує і фактичні межі між сторонами межують між собою.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є підставними, оскільки відповідачами чиняться порушення щодо права позивача на землю. Суд вважав, що як спадкодавець - ОСОБА_7 так і її спадкоємці - відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 понад 20 років продовжують протиправні дії (самочинне встановлення загорож відповідачами та їх спадкодавцем між своєю садибою і садибою позивача, що унеможливлює заїзд останньому до його садиби) чим порушують законні права та інтереси позивача по справі.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився, встановив, що ні позивач, ні відповідачі не є власниками земельних ділянок, на яких розташовані їхні будинковолодіння. Власником таких земельних ділянок є територіальна громада в особі Мокротинської сільської рада. Сторонам земельні ділянки надані лише для обслуговування їх будинковолодінь та ведення господарства. Окрім цього, межі земельних ділянок надані сторонам в користування не є встановленими, навіть після прямої вказівки в рішенні Жовківського районного суду Львівської області від 04 березня 1998 року, де зобов'язано виконком Мокротинської сільської ради встановити в натурі межі землекористування між господарствами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 18.1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

26 лютого 1999 року рішенням Мокротинської сільської ради народних депутатів «Про виконання рішення Жовківського райсуду від 04 березня 1998 року» зобов'язано гр. ОСОБА_7 і гр. ОСОБА_8 не чинити перешкод в користуванні спільним заїздом до земельних ділянок гр. ОСОБА_7 зобов'язано припинити самовільно ставити огорожу, а також зняти ворота перед громадським проїздом, і таке рішення не скасовано. Невиконання вказаного рішення сторонами, їх правонаступниками, є підставою для звернення до суду із позовом саме Мокротинською сільською радою, а не ОСОБА_4

Крім того, рішення Мокротинської сільської ради № 4 «Про затвердження акта перевірки суміжного землекористування громадян» від 05 вересня 2010 року є таким, що підлягає до виконання, оскільки не є скасованим, і не потребує жодних додаткових затверджень в судовому порядку, а у разі невиконання сторонами, яких стосується згадане рішення, Мокротинська сільська рада вправі звернутися до суду із позовом про невиконання такого рішення за захистом порушеного права територіальної громади в особі Мокротинської сільської ради.

З врахуванням наведеного вище та норм ст. ст. 96, 103, 106, 158 Земельного Кодексу України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків, що позов ОСОБА_4 є безпідставним і не підлягає задоволенню, оскільки він є неналежним позивачем у справі. Належним позивачем у справі стосовно самочинного встановлення огорожі та воріт на земельній ділянці Мокротинської сільської ради, стосовно якої виник спір, на переконання апеляційного суду, є територіальна громада в особі Мокротинської сільської ради, до прав та повноважень якої віднесено порушення питання перед судом щодо відновлення дороги спільного користування на земельній ділянці загального користування з боку сусідніх користувачів такої землі, а не позивач у справі.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська