У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2016 року Словянський міськрайоний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сидоренко І.О.

при секретарі Рудь Т.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Словянська справу за поданням старшого державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права виїзду з території України ОСОБА_1 до виконання зобовязання, встановленого виконавчим документом, посилаючись на те, що у Словянському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 по виконавчому листу за № 2-1368 виданого на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області по 1/4 частині щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.03.2010 року.

05.04.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вищевказаного документу, в якій боржнику був встановлений строк сплачувати щомісячно аліменти до повноліття дитини.

Станом на 15.06.2016 року боржником рішення суду не виконується, заборгованість на 01.06.2014 року складає у сумі 41194,50 грн.

Боржнику направлялись постанова про відкриття виконавчого провадження. Рекомендованим листом йому було відправлено попередження, яке він отримав 25.11.2011 року, ним було надано письмове пояснення. Також боржник був під підпис попереджений про наслідки невиконання рішення про стягнення аліментів (підписка від 04.09.2013 року, 29.12.2014 року), але боржник рішення про сплату аліментів не виконує. З слів стягувачки ОСОБА_1 їздить до Росії на заробітки.

09.06.2016 року надійшла заява стягувача про прохання обмежити боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», п. 11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертається з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», якщо боржник має невиконані зобовязання, покладені на нього судовим рішенням, або ухиляється від виконання зобовязань, йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон до виконання цих зобовязань.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється вїзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученням правоохоронних органів.

Тому просить суд, тимчасово обмежити право ОСОБА_1 на виїзд з території України до виконання зобовязань, встановленого рішенням суду.

Представник Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав до суду заяву з проханням справу розглядати без його участі, просив подання задовольнити у повному обсязі. Відповідно до подання, просив залучити до участі у справі ОСОБА_2, як заінтересовану особу.

Але, як зазначено у ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд, дослідивши подання та надані до нього документи, вважає що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на примусовому виконанні у ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-1368-10 від 11.05.2010 року, виданого Словянським міськрайонним судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 по 1/4 частині, щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.03.2010 року.

Постановою старшого державного виконавця 05.04.2011 року було відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Відповідно до пояснення від 29.11.2011 року, ОСОБА_1 зобовязувався сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини доходів. Аліменти сплачує не у повному обсязі через те, що не працює, зобовязується працевлаштуватися, про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України попереджений.

Згідно підписок від 04.09.2013 року та від 29.12.2014 року, ОСОБА_1 зобовязувався працевлаштуватися, сплачувати аліменти та був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України.

Листами № 5-1160 від 21.01.2016 року, № 5-1160 від 07.04.2016 року, ОСОБА_1 попереджувався про зобовязання сплачувати аліменти та про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів у разі неявки до ВДВС управління юстиції.

Згідно довідки ВДВС № 8-1160 від 15.06.2016 року, розміру заборгованості по аліментам ОСОБА_4 станом на 01.06.2016 року складає 41194,50 грн.

09.06.2016 року до відділу надійшло клопотання ОСОБА_2 про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1, який не сплачує аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», на який посилається субєкт звернення, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобовязань.

А згідно до ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Порядок примусового виконання судових рішень врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи з наведеного, слід дійти до висновку, що законом передбачено юридичні санкції у виді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, яке є свідомим, і на момент звернення виконавця до суду повинен вже відбутись і бути об'єктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження. Само по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Cуду не представлені докази того, що у боржника була реальна можливість сплатити заборгованість (наявність майна, грошових коштів тощо), однак боржник свідомо не виконує покладені на нього зобов'язання. Суду не представлено доказів того, що боржник не надав у строк, встановлений державним виконавцем відомості про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, не з'являвся без поважних причини за викликом державного виконавця тощо.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що обов'язок доказування в даній категорії справ лежить на державному виконавцеві, із матеріалів, представлених державним виконавцем суду не вбачається, що боржник свідомо вчинив дії, спрямовані на невиконання обов'язку сплатити заборгованість, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості.

Крім того, державний виконавець, вимагаючи тимчасово обмежити право боржника на виїзд за межі України, також не надав доказів на підтвердження наміру боржника виїхати за межі України з метою невиконання рішення суду.

Беручи до уваги наведене та ту обставину, що державним виконавцем не надані будь які об'єктивні, беззаперечні докази на підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом, що матеріали подання не містять достатньо даних про ухилення боржника від сплати заборгованості, в тому числі шляхом виїзду за кордон, державним виконавцем у процесі здійснення виконавчого провадження не виконані всі інші заходи примусового виконання рішення, що передбачені чинним законодавством, не наведено жодного доказу, що застосовувати до боржника в ході примусового виконання рішення всіх інших заходів примусового виконання вбачається неможливими, суд вважає, що викладені в поданні доводи ґрунтуються на припущенні, а тому подання слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій областіпро встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5