АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Одринської Т.В., при секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про усунення перешкод, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року у справі №2/554/350/2014, яке набрало законної сили, задоволено повністю його позов до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та зобов'язано його перенести побутово-питний водопровід №1. Посилався на те, що 26.09.2014 року він та працівники комунального підприємства «Полтававодоканал», мали намір виконати рішення суду обстежуючи місце перенесення водопровідної колонки, проте відповідачі їм у цьому перешкодили.

Тому, вважаючи, що відповідачі перешкоджають реалізації його прав на виділ у будинку АДРЕСА_1 його частки в натурі та у виконанні з цією метою рішення суду, позивач просив суд зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди у перенесенні водопровідної колонки та огорожі з за вказаною адресою та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн.. з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_9, які вчиняли неправомірні дії.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішенняОктябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Апелянт вказував на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилався на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та наданим доказам.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06 серпня 2015 року скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод, відшкодування моральної шкоди - відмовлено з інших правових підстав.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове засідання проводилося за участі апелянта та його представника, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та її представника, відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року у справі №2/554/350/2014, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності задоволено повністю. Виділено ОСОБА_2 в натурі 2/5 частки із домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 та складається житлового будинку літ.«А» у складі : кухні 2 пл.9,8 кв.м, кімнати 3 пл.17,6 кв.м, кімната 4 пл.11,3 кв.м., тамбуру 1 пл.1,23 кв.м, сіни 10 пл.7,5 кв.м. та господарських будівель: сараю літ «В», сараю літ. «в», сараю літ. «в1», вбиральні літ. «З», частини трубопроводу №1, частини вимощення №2, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м., як зазначено у варіанті виділу №2 (додатку №6) висновку №668 експертно-будівельно-технічного дослідження від 26 липня 2013 року складеного експертом Дудник Т.Г. Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. засл. проф. Бокаріуса та зафарбовано на плані земельної ділянки червоним кольором. Зобов'язано ОСОБА_2 перенести побутово-питний водопровід №1 згідно розробленого робочого проекту 3 розробленого ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Полтаванафтогаз» за 2013 рік та варіанту №2 (додатку №6) висновку №668 експертно-будівельно-технічного дослідження від 26 липня 2013 року складеного експертом Дудник Т.Г. Полтавського відділення ХНДІСЕ ім. засл. проф. Бокаріуса.

26.09.2014 року відповідачі завадили проведенню обстеження місця перенесення водопроводу працівниками КП «Полтававодоканал», зокрема висловлювали своє не згоду та погрози. Інших спроб перенесення водопроводу позивачем не вчинялося.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, зокрема, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що відповідачі перешкоджають у проведенні обстеження місця проведення водопровідної колонки та у перенесенні водопровідної колонки та огорожі. Також суд послався на відсутність доказів завдання позивачу душевних страждань та не обґрунтування розміру моральної шкоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з обставин справи, на думку колегії суддів, місцевим судом, вирішення позову вірно проводилося шляхом оцінки відносин між сторонами з огляду на положення ст. 391 ЦК України, а не ст. 386 ЦК України.

Так, звертаючись до суду за судовим захистом, ОСОБА_2 посилався на вимоги ст. 391 ЦК України, яка передбачає усунення власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зазначаючи, що без перенесення водопровідної колонки неможливо виділити частку в будинку в натурі, а цьому перешкоджають відповідачі.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Надані позивачем докази створення відповідачами перешкод у перенесенні водопроводу, на думку колегії суддів, є недостатніми, для того щоб підтвердити доводи позивача, оскільки зазначені позивачем події полягають в одноразовій спірній ситуації.

Крім того, виходячи з обставин справи дії відповідача ОСОБА_3 та доньки відповідача ОСОБА_4, полягали у висловлені позивачу та представникам «Полтававодоканал» своєї незгоди щодо перенесення водопроводу з обіцянкою не допустити його, що заважало останнім, проте не створювало реальної перешкоди для вчинення обстеження, виходячи з відсутності з боку відповідачів інших будь-яких активних дій. В той же час, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б взагалі підтверджували факт створення перешкод позивачу відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Підтвердженням, даних доводів колегії суддів, є той факт, що заявляючи вимогу про зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкоди, позивач не конкретизував дій відповідачів, які останні повинні вчинити, чи від вчинення яких вони повинні утриматися. Дані обставини також вказують на необґрунтованість заявлених вимог, оскільки в разі їх задоволення, вони не будуть виконанні з причини їх незрозумілості та відсутності конкретизації.

Відсутність належного обґрунтування позивачем заявлених позовних вимог та належного і достатнього їх підтвердження, не дає підстав для їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, місцевий суд правильно з'ясував обставини справи, всебічно та об'єктивно перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та постановив законне й обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального права.

Тому, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити .

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ Т.В. Одринська

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: