У х в а л а

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І ., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, ОСОБА_5 про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, за касаційною скаргою Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року,

встановила:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, начальника правління - ОСОБА_5 про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що наказом від 2 лютого 2011 року № 15-ос його було звільнено з посади виконуючого обов'язки заступника начальника - начальника відділу експлуатації насосних станцій та групових водопроводів Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України. Вважає, що зазначений наказ є незаконним, оскільки він прийнятий на підставі іншого незаконного наказу № 250 від 10 грудня 2010 року про оголошення йому догани за незадовільну організаційну роботу та безконтрольність щодо роботи підвідомчих управлінь по сталому функціонуванню Кілійського та Татарбунарського водопроводів.

Наказ № 250 є незаконним з тих підстав, що у нього не вимагалися пояснення роботодавцем, а упущення в роботі були допущені Одеською дирекцією по будівництву водогосподарських об'єктів.

Разом з тим, рішення про його звільнення прийнято без отримання згоди профспілкового комітету та з перевищенням повноважень, оскільки звільнення з посади як заступника начальника є компетенцією Державного комітету України по водному господарству за поданням начальника Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України.

Позивач, зважаючи на наведене, просив суд скасувати зазначені накази, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 135 733 гривень, а також витрати на юридичну допомогу у розмірі 2 000 гривень.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Скасовано пункт 4 наказу № 250 від 10 грудня 2010 року про оголошення ОСОБА_4 догани.

Скасовано наказ № 15 від 02 лютого 2011 року про звільнення ОСОБА_4 з посади виконуючого обов'язки заступника начальника відділу насосних станцій групових водопроводів Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України за систематичне невиконання своїх функціональних обов'язків відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді виконуючого обов'язки заступника начальника відділу насосних станцій групових водопроводів Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України.

Стягнуто з Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України на користь позивача 137 733 гривень.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 та стягнення на його користь 2 561,12 грн.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2015 року виправлено описку у повному тексті рішення від 26 червня 2015 року та датою прийняття рішення визначено 25 червня 2015 року.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2015 року виправлено описку у повному тексті рішення від 25 червня 2015 року та вказано у вступній частині рішення другого співвідповідача ОСОБА_5. У тексті рішення посаду, на яку поновлено позивача, визначено як виконуючого обов'язки заступника начальника - начальника відділу експлуатації насосних станцій та групових водопроводів Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України.

У поданій касаційній скарзі начальник Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій обставинам справи, неповне їх з'ясуванням та невірне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши до правовідносин, які склались між сторонами, ст. 40, 149 КЗпП України, правильно дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з посади в.о. заступника начальника - начальника відділку експлуатації насосних станцій групових водопроводів Одеського обласного управління водних ресурсів за систематичне невиконання своїх функціональних обов'язків відповідно до п. 3 ст.40 КЗпП України, оскільки дисциплінарне стягнення було застосовано без належного врахування ступеню тяжкості вчиненого проступку та заподіяної ним шкоди, без врахування обставин, за яких вчинено проступок, і попередньої роботи працівника (ч. 3 ст. 149 КЗпП України), а тому таке дисциплінарне стягнення не може бути визнано обґрунтованим.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів по їх оцінці.

За таких обставин, доводи касаційної скарги, матеріали витребуваної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У задоволені касаційної скарги Одеського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України відмовити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І.Журавель

С.П.Штелик