233 № 233/3334/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Наумик О.О.,

за участі секретаря Сухоставець Т.А.,

представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В:

06.06.2015 р. до суду звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом по спору, виниклому до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 02.04.2009 р. у загальному розмірі 21725,74 грн., обґрунтовуючи свої вимоги таким:

02.04.2009 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», і ОСОБА_2 було укладено договір б/н, у відповідності до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору він складається з заяви позичальника, ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, ОСОБА_6.

Відповідач кредитні зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 30.04.2015 р. утворилася заборгованість в сумі 21725 грн. 74 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 10250 грн. 81 коп., по процентам за користування кредитом в сумі 9014 грн. 87 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 943 грн. 31 коп., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1010 грн. 75 коп.

07.07.2015 р. ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати недійсним правочин «договір» (без номера), який нібито був укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» від 02.04.2009 р., з огляду на порушення порядку укладання кредитних договорів, та застосувати наслідки недійсності правочину до вищевказаного «договору» б/н від квітня 2009 року, пославшись на таке:

Додані копії анкети-заявки та паспорта відповідача датовані 02 квітня 2009 року, натомість з матеріалів первісного позову та доданого ОСОБА_6 розрахунку вбачається, що ОСОБА_4 має претензії по неповерненню «кредитних коштів», наданих відповідачу в період з 02.04.2009 р. 01.04.2015 р.

За умовами «домовленості про кредитування» (оскільки ОСОБА_4 в абз.1 на арк.2 первісного позову заперечує наявність кредитно-договірних правовідносин між сторонами, стверджуючи про «укладення» сторонами договору приєднання) не вбачається ані строку цих правовідносин, ані умов та підстав вимоги про дострокове повернення коштів.

Натомість в абз.5 на арк.1 позову дослівно зазначає про те, що «... Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого ОСОБА_6 відповідно до п.3.3. ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг».

Відповідач за зустрічним позовом посилається на ОСОБА_5 та правила надання банківських послуг, актуалізація яких проведена станом на 01.07.2013 р.

Жодних аргументів щодо недотримання вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року за № 168 та зареєстрованих н Міністерстві юстиції України від 25 травня 2007 року за N 541/13808 ОСОБА_4 не наводить.

За наявності «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (далі - Правила), затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року за № 168 саме їм суд повинен надавати перевагу перед «Умовами та правил надання банківських послуг» (далі - ОСОБА_5 і правила), затверджених наказом керівництва ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.03.2010 р. за СП-2010-256 (загальний обсяг яких близько 2000 (дві тисячі) аркушів і оригінал якого не надано позивачем).

З наявної у банку Анкети-заяви від 02.04.2009 р. про приєднання до ОСОБА_5 і правил (про ознайомлення з якими споживач підписався заочно, оскільки ані в повному обсязі, ані у вигляді витягу з цих ОСОБА_5 та правил ніхто не надавав) вбачається недотримання банком вимог вищенаведених Правил, оскільки:

-в Анкеті-заяві жодного слова про підписання між позивачем та відповідачем іншого Договору,аніж Договір про надання банківських послуг, в Анкеті-заяві (додатку до позову) не йдеться - тому спроби ОСОБА_6 застосовувати норми Цивільного кодексу України, що застосовуються для категорії кредитних договорів, є безпідставними і виходять за рамки домовленості між банком та споживачем;

-всупереч вимогам ЗУ «Про Національний банк України», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», згаданих Правил (затверджених НБУ) в спірних правовідносинах ОСОБА_4:

не надав споживачу (ОСОБА_2А.) повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (наданого, на переконання ОСОБА_6, у формі кредитної лінії та овердрафту за картковим рахунком), які мали бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту;

порушив встановлені Правилами зобов'язання, щодо забезпечення їх виконання, бо: перед укладенням кредитного (яким його вважає) договору не надав споживачу в письмовій формі інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту (зокрема, про умови кредитування, про орієнтовну сукупну вартість кредиту, про іншіумови, передбачені законодавством);

не зазначив інформацію про платежі споживача, з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку;

ОСОБА_6 порушив зобов'язання щодо отримання письмового підтвердження споживача про ознайомлення з усією вищенаведеною інформацією;

в порушення вимог ст.ст. 207, 208, 1055 ЦК України, не уклав з відповідачем двосторонній правочин в письмовій формі, а відтак не виконав вимоги НБУ щодо обов'язкового зазначення в кредитному договорі або додатку до нього детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача (зокрема, значення процентної ставки і порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку);

«кредитний договір» б/н від 02.04.2009 р. (в якості якого ОСОБА_4 вбачає підписану відповідачем ОСОБА_7, ОСОБА_5 та правила і ОСОБА_6) не містить графіка платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом; в згаданому «договорі» не зазначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг і інших фінансових зобовязань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

У сторін фізично відсутній сам «договір» б/н від 02.04.2009 р., а тому жодних стягнень за ним проводитися не може.

Відповідач (як і Позивач) не має жодних доказів на предмет того, що видана ОСОБА_2 банківська картка за наявними зовнішніми ознаками являється кредитною карткою.

Наявна в розпорядженні банку Анкета-заява від 02.04.2009 р., за своєю правовою природою, вказує на односторонність правочину та на одне з двох: або ж це оферта клієнта банку щодо видачі платіжної картки зі встановлення споживачу ліміту коштів на використання (так званого «кредитного ліміту»), або ж це акцептування клієнтом публічної оферти банку, щодо отримання будь-яким споживачем платіжної картки зі встановлення бажаного розміру «кредитного ліміту».

Всупереч приписам ст.ст. 203, 207, 208, 1055 ЦК України, сторони не керувалися діючим законодавством (при оформленні Анкети-заяви, учасники правовідносин, нібито, керувалися Умовами та правилами, затвердженими банком), правочин не вчинено у формі, встановленій законом (ст.1055 ЦК України), а отже «кредитний договір» не укладений в письмовій формі двома сторонами (Кредитором та Боржником) є нікчемним, в силу чого спірні взаємовідносини сторін не можуть регулюватися положеннями ст.ст. 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, бо спірний односторонній правочин (Анкета-заява на приєднання до ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг) не являється кредитним договором у розумінні положень Цивільного кодексу України.

ОСОБА_6 проігнорував зміст ст.ст. 626, 627 ЦК України, згідно якого Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В судовому засідання представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом за довіреністю ОСОБА_1 первісний позов підтримала за наведених у первісній позовній заяві підстав, просила його задовольнити у повному обсязі.

Зустрічний позов не визнала за підстав його необґрунтованості, просила у задовленні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити, пославшись на те, що не згодна з нарахованою ПАТ КБ «Приватбанк» сумою заборгованості та не має змоги її погашати через матеріальні труднощі, повязані з погіршанням стану її здоровя. Зустрічний позов підтримала за наведених у зустрічній позовній заяві підстав, просила його задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 первісний позов не визнав за підстав, наведених у зустрічній позовній заяві, письмових запереченнях проти первісного позову, додатково зазначивши:

Зі змісту позову не зрозуміло, з якого саме часу у споживача виникла заборгованість «за кредитом» (протягом періоду 02.04.2009 р. - 01.04.2015 р.), що в свою чергу має суттєве значення для вирішення спору по суті, оскільки може виникати необхідність для застосування щодо вимог ОСОБА_6 строків позовної давності. Розрахунки (надані представником ОСОБА_6 породжують більше запитань, аніж відповідей по цьому спору).

Крім цього, в первісному позові вказано про встановлення споживачці «кредитного ліміту» в 2000 гривень, в позовних вимогах ставиться питання про стягнення заборгованості «за кредитом» в розмірі 10250,81 грн., що в 5 разів перевищує розмір самого «тіла кредиту». Жодних пояснень з цього приводу в позові не міститься, а тому (в контексті первісного позову) вимоги ОСОБА_6 на суму основної заборгованості понад 2000 грн., є необґрунтованими та не доведеними.

Заперечує проти доводів представника ОСОБА_6, що нібито ОСОБА_2 своїм власноручним підписом «зафіксувала» те, що заява, разом з Умовами та правилами, а також тарифами ОСОБА_6 складають між сторонами кредитний договір, оскільки 02 квітня 2009 року при підписанні заяви про надання готових коштів, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_4 не вчиняли жодних «гарантійних» написів, які б свідчили про те, що Заява, разом з Умовами та правилами, а також Тарифами ОСОБА_6 складають між сторонами кредитний договір.

Сама Заява не містить посилання на права та обовязки позичальника.

Відсутність відомостей про те, коли Заява була підписана певними особами та чи мали ці особи повноваження на таке підписання, також викликають сумнів у належності цієї Заяви як доказу у заявленому спорі.

Крім того, відбиток печатки, яким завірена Заява, не має нічого спільного з тими печатками ОСОБА_6, якими завірені інші документи, надані ОСОБА_6 до первісного позову, і є значно меншим за розміром. На підтвердження відповідності наданої копії Заяви оригіналу позивач за первісним позовом оригінал цієї Заяви суду не надав.

ОСОБА_5 та правила надання банківських послуг на які посилається представник ОСОБА_6, також не містять жодного підпису позичальника, що ставить під сумнів ту обставину, чи діяли ці ОСОБА_5 та правила на час підписання Заяви.

ОСОБА_2 не заперечує, що нею була використана певна грошова сума, надана ОСОБА_6. При цьому, визнаючи факт користування коштами ОСОБА_6, ОСОБА_2 не відмовляється від повернення позичених коштів, проте не на тих ОСОБА_5, які навязує їй позивач за первісним позовом.

Просив у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав, просив його задовольнити.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, дістає такого висновку:

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 02.04.2009 р. між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений договір без номеру, згідно з яким відповідачка за первісним позовом отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору він складається з «Заяви» (а.с.8), ОСОБА_5 та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_6 (а.с.10-15), Відповідач підтвердив свою згоду на це підписом у заяві.

За п.3.2., п.3.3. ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ОСОБА_6, і Клієнт дає право ОСОБА_6 в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

У відповідності до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» за користування кредитом ОСОБА_4 нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_6», з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2, 02.04.2009 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн., 22.10.2009 р. 2500,00 грн., 10.08.2010 р. 4500,00 грн., 24.11.2010 р. 5300,00 грн., 24.12.2010 р. 6300,00 грн., 12.02.2010 р. 8300,00 грн., 08.04.2011 р. 10300,00 грн. (а.с.137).

Зазначені обставини стороною відповідача за первісним позовом не спростовані.

Відповідно до п.6.5. ОСОБА_5 та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ОСОБА_5 надання банківських послуг, - У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу ОСОБА_6 виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди ОСОБА_6 (п.6.6), при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити ОСОБА_6 штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (п.8.6).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення умов Кредитного договору, ст.ст.509,526,1054 ЦК України ОСОБА_2 зобовязання за Договором не виконала. Останнє погашення по кредиту позичальником зроблено 25.07.2014 р.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 зобовязань за Договором утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2015 р. нарахована ПАТ КБ «Приватбанк» у загальному розмірі 21725,74 грн., з таких складових:

- 10250,81 грн. заборгованість за кредитом,

- 9014,87 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 949,31 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1010,75 грн. - штраф (процентна складова).

Наведений ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунок ОСОБА_2 не спростований.

Вирішуючи питання щодо правильності цього розрахунку, суд виходив з такого:

Із доданого до первісної позовної заяви розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що нарахована ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом складає 10250,81 грн., заборгованість за процентами складає 9014,87 грн., заборгованість за комісією складає 949,31 грн., заборгованість по судовим штрафам складає 1510,75 грн., загальна сума заборгованості складає 10250,81 грн. (а.с.5-7)

Нарахування комісії за даним Договором суд вважає неправомірним, оскільки «Заява» про приєднання до ОСОБА_5 та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», підписана ОСОБА_2, такої умови кредитування як «щомісячна комісія» не містить (а.с.8 - зворот).

Крім того, суд вважає неправомірним нарахування позивачем за даним Договором неустойки (штрафів), оскільки 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).

Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). ОСОБА_6 та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р.у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Як встановлено судом, ОСОБА_2 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

За таких обставин ОСОБА_2 звільняється від сплати неустойки (штрафів) на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором б/н від 02.04.2009 р.

Таким чином, без врахування нарахованої комісії та неустойки (штрафів), суд визначає загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 02.04.2009 р. станом на 30.04.2015 р. в розмірі 19265,68 грн.: 10250,81 грн. заборгованість за кредитом; 9014,87 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

При цьому суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом про те, що кредитний договір між сторонами фактично не укладався, позичальником та уповноваженими представниками ОСОБА_6 не підписувався, оскільки таки доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, «Заява», яка укладена у письмовій формі, підписана як ОСОБА_2, що нею підтверджено у судовому засіданні, так і представниками ПАТ КБ «ПриватБанк», повноваження яких на таке підписання позивачем за первісним позовом підтверджено і стороною відповідача за первісним позовом не спростовано.

З «Заяви» убачається, що вона є договором про надання банківських послуг, а також, що ОСОБА_2 була ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй у письмовому вигляді, та підтвердила факт отримання нею повної інформації про умови кредитування у Приватбанку, що засвідчено її підписом, автентичність якого ОСОБА_2 у судовому засіданні підтверджено.

Підтвердження ОСОБА_2 факту підписання «Заяви» спростовує доводи її представника щодо неналежності цього доказу також з приводу невідповідності відбитку печатки ПАТ КБ «Приватбанк» оригіналу.

Фінансові умови надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» викладені в такому доказі як Довідка про умови кредитування від 02.04.2009 р., яка також підписана ОСОБА_2, і що також спростовує доводи її представника про ненадання ПАТ КБ «Приватбанк» повної інформації ОСОБА_2 про умови кредитування.

Існування між сторонами кредитних правовідносин підтверджуються перерахуванням ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_2, частковою оплатою останньою щомісячних платежів за Кредитним договором та іншими матеріалами справи.

За наведених підстав первісний позов підлягає частковому задоволенню: з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» належить стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 02.04.2009 р. станом на 30.04.2015 р. у визначеному судом розмірі 19265,68 грн., а також за приписами ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

У задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.209,212-215,88 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 02.04.2009 р. станом на 30.04.2015 р. в розмірі 19265 (девятнадцять тисяч двісті шістдесят пять) грн. 68 коп., а також судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» про визнання правочину недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя