Провадження №2/760/5107/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року Соломянський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача та просили визнати за ними право користування житловим будинком №29-А по вул. Шевченко у м. Києві.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що позивач ОСОБА_1 з самого народження проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 та був зареєстрований у ньому з 24.11.1987 року. Зазначений будинок належав його батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7

28.02.1982 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, і за згодою батьків вони почали проживати разом у ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 була зареєстрована у зазначеному будинку з 05.05.1987 року.

14.11.1987 року у подружжя народився син ОСОБА_8, який з 13.04.2005 року був зареєстрований у вказаному будинку та 11.06.1994 року у них народився другий син ОСОБА_4, який був також зареєстрований у вказаному будинку.

12.01.1998 року помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6

Зазначили, що оформити спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6, позивач ОСОБА_1 не зміг, оскільки його батько склав заповіт на відповідача ОСОБА_5, яка є донькою померлого та сестрою позивача ОСОБА_1

Зазначили, що ОСОБА_5 ніколи не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2 в мкр. Жуляни в м. Києві.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.06.2003 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину будинку відмовлено.

Позов ОСОБА_9 задоволено частково та зобовязано ОСОБА_1 не вчинити перешкод в користуванні будинком №37-39 (29-А) по вул. Шевченко в мкр. Жуляни в м. Києві власниці 4/9 частин ОСОБА_5 та її було вселено.

В частині вимог ОСОБА_5 про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Зазначили, що після того, як рішення набрало законної сили вони продовжували проживати у вищевказаному будинку, ними укладались договори з ПАТ «Київенерго», ПАТ «Київгаз», поліпшувались умови проживання та інше.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.06.2003 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Солом'янської районної у м. Києві ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення №55 від 10.10.1994 року виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченко, 29-А (№37-39), на ім'я ОСОБА_6 та зобовязання Солом'янської районної ради у м. Києві привести статус зазначеного домоволодіння у відповідність із чинним законодавством відмовлено.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення було задоволено.

Зобовязано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком, усіма надвірними будівлями та спорудами, земельною ділянкою за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2015 року вищевказане рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування було змінено. В інший частині залишено без змін.

Так, як позивачі були позбавлені можливості подати зустрічну позовну заяву у вищевказаному провадженні про визнання за ними право користування спірним будинком, на підставі ст. 156 ЖК України просили позов задовольнити.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 4/9 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться в м. Києві, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, що належали її померлому батьку ОСОБА_6

28.09.2003 року померла мати ОСОБА_5 ОСОБА_7 Після її смерті ОСОБА_5 стала власником ще 2/9 частин вказаного житлового будинку.

Таким чином, після смерті матері ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_5 стала власником всього житлового будинку, надвірних будівель та споруд, а також земельної ділянки за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А.

Зазначили, що ОСОБА_1 намагався неодноразово в судовому порядку визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6, однак отримав відмову в задоволенні своїх позовних вимог.

Також зазначили, що отримавши відмову в усіх судових інстанціях позивачі повторно звернулись до суду з даним позовом. Однак, фактично усі обставини справи були досліджені та встановлені судами, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами права користування житловим будинком №29-А по вул. Шевченко у мкр. Жуляни в м. Києві слід відмовити.

Вислухавши думку позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів, представників відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що відповідачу ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 4/9 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в м. Києві, мкр. Жуляни, по вул. Шевченко, 29-А (колишній № 37-39), що належали її померлому батькові ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на особисту власність і на домоволодіння виданого Залізничною райдержадміністрацією м. Києва 03 березня 1995 року та зареєстрованого в БТІ м. Києва 04 травня 1995 року за № 39087.

28.09.2003 року померла мати відповідача ОСОБА_7 Після її смерті ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стала власницею ще 2/9 частин житлового будинку, що знаходиться в місті Києві, мкр. Жуляни, по вул. Шевченко, 29-А (колишній № 37-39), що належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 17.08.2001 року Р № 4-3875, зареєстрованого в КМБТІ 17.09.2001 року за № 39087.

Отже, відповідач ОСОБА_5 є власником всього житлового будинку, надвірних будівель та споруд, а також земельної ділянки за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А.

Позивач ОСОБА_1 є братом відповідача.

Позивачі звертаючись з даним позовом до суду про визнання за ними права користування житловим будинком за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченко, 29-А посилались на те, що відповідач ОСОБА_5 ніколи не проживала в зазначеному будинку, а тому не має права на його користування, на що слід зазначити наступне.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення задоволено.

Зобовязано ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком, усіма надвірними будівлями та спорудами, земельною ділянкою за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2015 року змінено в частині обґрунтування рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення, а в решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись із заявою про перегляд Верховним Судом України вказаної ухвали.

21.03.2016 року ухвалою Верховного Суду України було відмовлено заявникам у допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення без надання іншого жилого приміщення до провадження Верховного Суду України.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційний суд міста Києва, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховний Суд України не визнали права позивачів на користування житловим приміщенням як членів родини колишніх власників.

Так, Апеляційним судом міста Києва було встановлено, що право користування житловим приміщенням у відповідачів за позовом ОСОБА_5 виникло на підставі того, що вони були поселені у спірний будинок та на відповідній правовій основі користувались цим будинком як члени сімї власників цього будинку - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які померли, відповідно, у 1998 та в 2001 роках, заповівши будинок своїй доньці - ОСОБА_5.

Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим будинком нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 Цивільного кодексу України.

Судовий аналіз зазначених правових норм дав підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинком користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати за наявності права власності на цей будинок у особи, членами сімї якої вони є, а з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Зазначене свідчить, що право користування будинком є похідним від права власності, а тому при зміні власника житлового будинку члени сім'ї попереднього власника будинку повинні отримати певний дозвіл у нового власника на право користування цим житлом.

Оскільки позивачі не є членами сім'ї нового власника спірного будинку відповідача ОСОБА_5 і при цьому, остання не надавала своєї згоди позивачам на користування спірним будинком, позивачі підлягають виселенню без надання іншого житла.

Такої ж думки дотримались Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховний Суд України.

Встановлено, що не погоджуючись з рішенням Соломянського районного суду міста Києва від 20.11.2014 року, позивачі відмовляються його виконувати, продовжуючи проживати у спірному домоволодінні та чинять перешкоди у проживанні та користуванні ним ОСОБА_5

Зазначене підтверджується тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист № 760/19963/14-ц від 06.08.2015 року про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, посилання позивачів на те, що відповідач ОСОБА_5 не проживала у спірному будинку є необґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що позивачі чинили перешкоди відповідачу у користуванні житловим будинком, у звязку з чим остання вимушена була звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Крім того, судом достовірно встановлено, що позивачі не визнають права власності відповідача на житловий будинок, з усіма надвірними будівлями та спорудами, земельною ділянкою за адресою: м. Київ, смт. Жуляни, вул. Шевченка, 29-А, що і стало передумовою звернення з даним позовом до суду.

Зазначене підтверджується наступним.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.06.2003 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину будинку відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні будинком 37-39 (29-А) по вул. Шевченко в мкр. Жуляни в м. Києві власниці 4/9 частини ОСОБА_5

Вселено ОСОБА_5 в будинок №37-39 (29-А) по вул. Шевченко в мкр. Жуляни в м. Києві.

В частині вимог ОСОБА_5 про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. відмовлено.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.08.2005 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Солом'янської районної в м. Києві ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення №55 від 10.10.1994 року виконавчого комітету Залізничної районної Ради народних депутатів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння за адресою: м. Київ, мкр. Жуляни, вул. Шевченко, 29-А (№37-39) на ім'я ОСОБА_6 та зобовязання Солом'янської районної Ради у м. Києві привести статус зазначеного домоволодіння у відповідність із чинним законодавством відмовлено.

Отже, ОСОБА_1 неодноразово намагався в судовому порядку визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6, однак отримав відмову в задоволенні своїх позовних вимог.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачі не є членами сім'ї нового власника спірного будинку відповідача ОСОБА_5 і при цьому, остання не надавала своєї згоди позивачам на користування спірним будинком, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 10, 57-60, 61, 209, 212-214, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Соломянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня наступного після його проголошення.

Суддя