Ухвала

іменем України

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,Попович О.В., Остапчука Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Львівської обласної психолого-медико-педагогічної консультації до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року Львівська обласна психолого-медико-педагогічна консультація звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_6 17 935 грн 57 коп. матеріальної шкоди, що завдана ним як працівником.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що з 28 вересня 2012 року відповідач працював водієм комунального закладу - Львівської обласної психолого-медико-педагогічної консультації за строковою трудовою угодою відповідно до наказу № 41- К, дія якої продовжена на невизначений строк наказом від 25 вересня 2013 № 50-К.

05 квітня 2014 року близько 01 год. 00 хв. на 6 км + 700 м автодороги Львів-Пустомити-Меденичі, поблизу с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, керуючи належним позивачу автомобілем марки ВАЗ, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, порушивши п. 2.36, 2.9а та п. 12.1 та п. 13.1 Правил дорожнього руху, неналежно стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілями марки «Ауді» та «Івеко», завдавши їм технічних ушкоджень та пошкодивши автомобіль позивача.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2014 року його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення.

27 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника, за яким відповідач взяв на себе обов'язок матеріальної відповідальності за збереження довірених йому речей та цінностей.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2514, складеного 02 червня 2014 року, відновлення автомобіля ВАЗ-21053 економічно недоцільно, його ринкова вартість на момент проведення експертного огляду становить 17 935 грн 57 коп.

Позивач вказував, що протиправні дії відповідача призвели до завдання позивачу матеріальної шкоди у розмірі вартості автомобіля ВАЗ, котрий не підлягає відновленню, тому на підставі договору про повну матеріальну відповідальність завдана шкода підлягає відшкодуванню відповідачем у повному обсязі, просив задовольнити позов.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 червня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь комунального закладу Львівської обласної ради - Львівської обласної психолого-медико-педагогічної консультації 1 201 грн 26 коп. майнової шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, залишити в силі, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальна шкода завдана позивачу під час виконання відповідачем своїх трудових обов'язків з його вини і в даному випадку він несе часткову матеріальну відповідальність за завдану шкоду у розмірі свого середньомісячного заробітку, як передбачено ст. 132 КЗпП України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що шкода завдана відповідачем пошкодженням автомобіля позивача не під час виконання ним своїх трудових обов'язків, тому відповідач повинен її відшкодувати з інших, загальних підстав для відшкодування завданої шкоди (ст. ст. 1166, 1187 ЦК України).

Рішення суду апеляційної інстанції є правильним та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 з 28 вересня 2012 року працював водієм у комунальному закладі - Львівській обласній психолого-медико-педагогічної консультації.

05 квітня 2014 року близько 01.00 год. на 6 км + 700 м автодороги Львів-Пустомити-Меденичі, поблизу с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_6, керуючи належним позивачу автомобілем марки ВАЗ в стані алкогольного сп'яніння, неналежно стежив за дорожньою обстановкою для забезпечення безпеки дорожнього руху, не реагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив зіткнення з автомобілями марки «Ауді» та «Івеко», у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 травня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч.1КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 02 червня 2014 року № 25/14, відновлення автомобіля ВАЗ 21053 є економічно недоцільним, а його ринкова вартість на момент проведення експертного огляду становить 17 935 грн 57 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, надав належну оцінку поданим сторонами доказам, та, встановивши ті обставини, що відповідач працював водієм у позивача, однак дорожньо-транспортна пригода сталася з його вини у поза робочий нічний час не при виконанні ним своїх трудових обов'язків, він неправомірно заволодів автомобілем позивача, самовільно використав його в особистих цілях та пошкодив його в результаті ДТП, чим завдав позивачу матеріальної шкоди, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що він повинен відшкодувати її у повному обсязі, як передбачено ст. ст. 1166, 1187 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, який регулює відносини, що виникли між сторонами, оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та доводів апеляційної скарги, і позивач не заявляв вимог про відшкодування матеріальної шкоди на загальних підставах, є безпідставними, оскільки підставою позову є фактичні обставини, наведені у позовній заяві, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, і які пов'язані в даному випадку саме з фактом завдання відповідачем шкоди не при виконанні ним своїх трудових обов'язків, отже, апеляційний суд, установивши та перевіривши їх, дійшов правильного висновку про задоволення позову на підставі ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, крім того, позовна заява містила посилання на ці норми.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без змін, як передбачено ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 відхилити, рішення апеляційного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В.Попович