Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/205/16 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
№ провадження 22-ц/778/2312/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„16 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 03 січня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 03 січня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, на підставі якого відповідачу були надані кошти у сумі 41 800 грн. зі сплатою 18 % річних за користування кредитом, на строк по 03 січня 2019 року.

За умовами п. 1.5.4 кредитного договору, в разі порушення позичальником строку або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, регулюються чинним законодавством України.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, на підставі якого ПАТ «ОТП Банк» уступило фактору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» свої права вимоги заборгованості за договором, укладеним з ОСОБА_2

Посилаючись на зазначені обставини, зокрема, на неналежне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, у зв»язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 18 серпня 2015 року становить 48539 грн. 84 коп., з яких 39992 грн. 31 коп. залишок заборгованості за кредитом; 4573 грн. 43 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3974 грн. 10 коп. комісія з розрахункового обслуговування, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна вказану заборгованість та судовий збір в розмірі 1218 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_1 від 03 січня 2014 року станом на 18 серпня 2015 року на загальну суму 48539 грн. 84 коп., з яких: 39992 грн. 31 коп. залишок заборгованості за кредитом; 4573 грн. 43 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3974 грн. 10 коп. комісія з РО, а також стягнуто судовий збір в розмірі 1218 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ „ОТП Факторинг Україна, суд виходив з доведеності того, що на підставі договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» уступило фактору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» свої права вимоги заборгованості за договором, укладеним з ОСОБА_2, до позивача перейшли всі права кредитора за кредитним договором № НОМЕР_1 від 03.01.2014 року, зобовязання за яким позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.ст. 610,611 ЦК України, порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання(неналежне виконання) У разі порушення зобов»язань наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що 03 січня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, на підставі якого відповідачу були надані кошти у сумі 41 800 грн., зі сплатою 18 % річних за користування кредитом, на строк по 03 січня 2019 року(а.с.5-9).

За умовами п.п. 1.4.2; 1.4.3 договору сума отриманого кредиту погашається позичальником щомісячно в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів; проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісячно одночасно з погашенням суми отриманого кредиту. Розмір щомісячних процентів, належний до сплати зазначений у графіку платежів.

За здійснення розрахункового обслуговування у відповідності до умов угоди та цього договору банк стягує плату, передбачену тарифами(п.2.10).

Згідно п. 1.5.4 кредитного договору, в разі порушення позичальником строку або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога. Підстави виникнення права на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, регулюються чинним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав(наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов»язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Відповідно до ч.2 ст.1082 ЦК України боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов»язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов»язку перед ним.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» уступило фактору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» свої право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов»язань за кредитними договорами, у тому числі за договором, укладеним з ОСОБА_2, що підтверджується реєстром боржників(а.с.24-30).

Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов»язанні, зокрема, ТОВ «Факторинг Україна» стало новим кредитором у фінансових правовідносинах між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем.

Як вбачається із наданого розрахунку заборгованості і не заперечувалось відповідачем, щомісячні платежі з повернення кредиту ОСОБА_2 перестала здійснювати з липня 2014 року, з повернення відсотків - з травня 2014 року, отже на момент переходу права вимоги за кредитним договором у неї існувала заборгованість у сумі 48539 грн. 84 коп.

Письмове повідомлення від 05.01.2015 року про відступлення права вимоги до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та з вимогою здійснити погашення заборгованості станом на 05.01.2015 року у сумі 48539, 84 грн., з яких 39992 грн. 31 коп.- сума простроченого кредиту; 8547, 53 грн.- сума прострочених відсотків, було направлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» рекомендованим листом на адресу, зазначену ОСОБА_2 у кредитному договорі(а.с.64-65).

Посилання. в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те, що про зміну кредитора та наявність заборгованості відповідач належним чином не повідомлялась, оскільки повідомлення їй вручено не було, є безпідставними, враховуючи, що при укладанні кредитного договору сторони домовились, що у випадку неотримання позичальником вимоги, відправленої банком рекомендованим листом на адресу боржника, зазначену у договорі, та повернення до банку відповідного документу поштової організації з відміткою про неотримання боржником листа з вимогою, з будь-яких причин, вимога вважається отриманою на сьомий календарний день з дати відправки вимоги( п.2.13.1 договору).

Крім того, відповідно до ст. 516 ЦК України зміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов»язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов»язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов»язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов»язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов»язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс 15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який суд розцінив в якості належного письмового доказу у розумінні ст. 58 ЦПК України, вбачається, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованість у сумі 48539 грн. 84 коп., з яких 39992 грн. 31 коп. залишок заборгованості за кредитом; 4573 грн. 43 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3974 грн. 10 коп. комісія з розрахункового обслуговування(а.с.67-75).

Правильність вказаного розрахунку та його відповідність умовам кредитного договору належними та допустимими доказами відповідачем не спростовані.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного включення до суми заборгованості платежів комісії за розрахункове обслуговування не є переконливими.

Нарахування комісії за здійснення розрахункового обслуговування передбачений п. 2.10 умов кредитного договору і згідно графіку платежів, як невідємної частини договору, зазначений платіж становив 522 грн. 50 коп. щомісячно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що умови п.2.10 кредитного договору є нікчемним, спростовуються змістом вказаних умов, враховуючи, що відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Згідно п.16 ст. 1 Закону України „Про захист прав споживачів, послуга це діяльність виконавця з надання(передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а здійснення банком передбаченого умовами договору обслуговування банківського рахунку є видом такої послуги.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не є суттєвими і правильність судових висновків не спростовують.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обовязків доказування і подання доказів, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального і матеріального права, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: