Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2694/15-ц
Провадження № 2/191/77/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Бондаренко Г.В.
за участю секретаря Силкіної О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 січня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (реєстр № 2-226) їй належить право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, смт. Іларіонове, вулиця Мічуріна, № 76, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 33869010 від 18.04.2012 р. про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно на ім'я ОСОБА_1за № 2434926 у книзі 1 номер запису 35.
У цьому житловому будинку зареєстровані: 03 грудня 2004 року - дочка позивача ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3; 05грудня 2008 року ОСОБА_4; 21 листопада 2008 року ОСОБА_1, разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, були прописані на їх прохання зі згоди на той час власника цього житлового будинку - батька позивача ОСОБА_6, але фактично ніколи не проживали у цьому будинку. Вони мешкали і мешкають за іншою адресою, сел.. Іларіонове, вул.Шевченко, б.64. На вимоги позивача, починаючи з травня 2012 року і дотепер, знятися добровільно з реєстрації в житловому будинку № 76 по вулиці Мічуріна Іларіонове Синельниківського району- не реагують.
ОСОБА_4, з яким позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах, також, зареєстрований за вказаною адресою зі згоди власника будинку ОСОБА_6, який помер 20 травня 2011 року. З березня 2014 року позивач і відповідач ОСОБА_4 припинили сумісне проживання і відповідач разом зі своїми речами переселився мешкати у інше місце де більше одного року мешкає і зараз. 3 цього часу позивач його не бачила, телефоном він обіцяє знятися з реєстрації, але реально цього не робить.
Дотепер ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 незаконно перебувають на реєстраційному обліку в належному на праві приватної власності позивачу житловому будинку, що створює перешкоди у володінні і користуванні житловим будинком: вони не є членами сім'ї позивача, або наймачами житлового приміщення, домовленостей між позивачем та відповідачами щодо користування житловим будинком не існує; протягом тривалого часу без поважних причин відповідачі не проживають у цьому будинку: ОСОБА_2 та ОСОБА_3- протягом 10 років, ОСОБА_4М з 2014 року, що підтверджується довідкою квартального.
Реєстрація у належному їй житловому будинку відповідачів призводе позивача до зайвих витрат за комунальні послуги, плата за які нараховується за кількістю зареєстрованих осіб: за вивіз сміття, за воду, а також перешкоджає позивачу отримати субсидії на комунальні послуги.
Просила суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 28 червня 1964 :оку народження, особами, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком № 76 по вулиці Мічуріна смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставах, які викладені в позовній заяві.
Позивач додатково пояснила суду, що реєстрація в належному їй на праві власності житловому будинку відповідачів перешкоджає їй оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Вона отримує мінімальну заробітну плату, у неї на утриманні є неповнолітня донька, яка не має самостійного джерела доходів, отже майже всі гроші витрачаються на оплату комунальних послуг і майже не залишається грошей на життя.
Відповідач ОСОБА_2, яка є рідною донькою позивачки після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказаний будинок належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності. У спірному будинку №76 по вул. Мічуріна в смт. Іларіонове відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи не проживали, в будинку відсутні їх особисті речі. Були зареєстровані на їх прохання колишнім власником домоволодіння ОСОБА_5, батьком позивачки, ще в 2003 році.
Відповідач ОСОБА_4, також , був прописаний зі згоди колишнього власника ОСОБА_5 в 2008 році. В 2014 році, десь восени, вони припинили подружні стосунки і відповідач з цього часу в будинку не проживає і не користується ним.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання неодноразово не зявились по невідомим суду причинам, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином .
Зазначені обставини підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення, які наявні в матеріалах справи ( а.с.66,69,71,87,89,91 та ін..)
У звязку з неявкою відповідачів розгляд справи неодноразово відкладався.
Суд приймає до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 надала довіреність на представництво її інтересів в суді ОСОБА_7 ( а.с.36).
За заявою представника відповідача ОСОБА_7 судовий розгляд неодноразово призначався в режимі відеоконференцзвязку ( а.с.32, 56, 62, 73, 84, 95, 105).
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року судовий розгляд був призначений на 30.05.2016 року в режимі відео конференції ( а.с.105).
30 травня 2016 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_7 про відкладення судового засідання у звязку з неможливістю проведення засідання в режимі відеоконференцзвязку.
Суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 були безспірно обізнані про дату та час судового засідання 30 травня 2016 року, однак, зловживаючи своїми процесуальними правами не вжили заходів, спрямованих на явку в судове засідання, яке проводилось в приміщенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, а наполягали на відкладенні судового засідання.
У статті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд, що гарантує справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.
З положеннями Конвенції узгоджуються положення Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 01.11.96 « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» . Пункт 1 визначає:« Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.»
Суд враховує те, що статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обовязку збирання доказів.
Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України сторони та інші особи учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами це і є проявом змагальності та диспозитивності сторін.
Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК), крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Дії представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_7 були спрямовані на затягування судового розгляду, що призводило до порушення строків розгляду справи по суті.
Таким чином, суд вважає, що відповідачі про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення , які є в матеріалах справи. Відповідно до абзаців 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що неявка відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_7 в судове засідання 30 травня 2016 року сталася повторно, причина неявки визнана судом не поважною.
Відповідачі ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 повідомлені належним чином, не зявились в судове засідання з невідомих суду причин.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, з урахуванням згоди позивача та її представника, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до такого висновку.
Матеріалами справи підтверджується те, що позивач ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 січня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (реєстр № 2-226) є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, смт. Іларіонове, вулиця Мічуріна, № 76. Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину і витягом про державну реєстрацію прав КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 33869010 від 18.04.2012 р. про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно на ім'я ОСОБА_1 за № 2434926 у книзі 1 номер запису 35.( а.с.5,а.с.6).
У цьому житловому будинку зареєстровані: 03 грудня 2004 року - дочка позивача ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3; 05грудня 2008 року ОСОБА_4; 21 листопада 2008 року ОСОБА_1, разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначені обставини підтверджуються довідкою квартального комітету ( а.с.7) та копією домової книги ( а.с. 8-10).
Згідно з довідкою КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації№ №46 від 14.03.2016 року- за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності зареєстрований житловий будинок з господарськими спорудами №64 по вул. Шевченко в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 забезпечені житловим приміщенням за іншою адресою, а саме в будинку №64 по вул. Шевченко в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.
Будучі зареєстрованими за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в цьому житловому приміщенні понад один рік.
Окрім наведених фактів зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_1, яка пояснила суду, що позивач ОСОБА_1- це її родичка, а саме сестра чоловіка. Зазначену родину вона знає з 1998 року, проживає в сусідньому будинку №74 по вул. Мічуріна в смт. Іларіонове.
Донька позивачки ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 ніколи в будинку по вул. Мічуріна,76 не проживали, у них є власне житло за іншою адресою. Вони навіть ніколи не спілкуються з позивачкою. Прописані були за згодою дідуся ОСОБА_5
Відповідач ОСОБА_4 в спірному будинку не проживає з осені 2014 року. Раніше вона бачила, як він порався по господарству у дворі, а з цього часу свідок його не бачить. Позивачка повідомила їй, що вони розійшлися. Особистих речей відповідачів вона в будинку не бачила.
Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік .
Суд вважає доведеним те, що відповідачі не проживають у спірному будинку з власної ініціативи, отже відсутні будь-які поважні причини у звязку з якими відповідачі не проживають за місцем реєстрації понад один рік.
Відповідно до статті 41 Конституції України- кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Право власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, право власника використовувати приміщення для власного проживання, прижила пня членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно Закону Україну «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст. 7 « зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.»
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із : зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається що положення ст. 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміни, чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим вимогу, як позбавлення права користуванні житловим приміщенням.
З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1- є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,58-60,209,212,213,215 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 такими, що втратили право користування житловим будинком №76 по вул. Мічуріна смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області.
На заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області позивачем може бути подано апеляційну скаргу на рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: ОСОБА_8