АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3259/16 Справа № 207/4671/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скиба С. А. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 6 листопада 2015 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, керівник Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Ніколайчик Ю.А., про визнання житлового будинку спільним майном подружжя, визнання права власності на ? частини будинку та зупинення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська 06.11.2015 року було розглянуто заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову і в цей же день, тобто 06.11.2015 року, постановлено ухвалу, згідно якої суд наклав арешт на будинок АДРЕСА_1 / а. с. 8 /.

З цією ухвалою не погодився ОСОБА_2 (новий власник спірного будинку, що придбав його 13.07.2015 року на електронних торгах з реалізації арештованого майна), який звернувся до суду з апеляційною скаргою, де просить скасувати ухвалу та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права / а. с. 10-12,29-31 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду - скасувати з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову / а. с.7 /, яка 06.11.2015 року була розглянута Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська і в цей же день, тобто 06.11.2015 року, постановлено ухвалу, згідно якої суд наклав арешт на будинок АДРЕСА_1 / а. с. 8 /.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,- єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Однак, в порушення вище зазначених вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову та постановляючи 06.11.2016 року ухвалу про забезпечення позову, - суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не вказав порядок виконання.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, як роз'яснив Верховний Суд України у вище вказаному п. 4 постанови Пленуму, - суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України - позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Між тим, постановляючи 15.02.2016 року ухвалу про накладення арешту на будинок суд першої інстанції не з'ясував хто є власником спірного будинку на теперішній час.

Згідно копії акту про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 13.07.2015 року спірний будинок по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_2 / а. с. 12 /.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову та накладаючи арешт на нерухоме майно суд першої інстанції не встановив хто є власником цього майна на сьогоднішній день, тобто не встановив чи є власником цього майна відповідач.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України - види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, вирішити питання щодо співмірності не можливо, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо вартості спірного домоволодіння. До того ж позивачкою заявлені вимоги щодо визнання за нею права власності на частину будинку, що суд першої інстанції теж не прийняв до уваги.

За таких обставин, ухвала суду від 06.11.2015 року про забезпечення позову, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, як така що не відповідає вимогам процесуального закону та матеріалам справи, з передачею питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 151-153,303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 6 листопада 2015 року про забезпечення позову - скасувати та передати питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ: