ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7352/16-ц
провадження № 4-с/753/150/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в особі судді Вовка Є.І., при секретарі Біді В.В., розглянувши скаргу ОСОБА_2 щодо скасування акту, складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченко Р.В.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р.В. щодо відкриття виконавчого провадження та складання акту опису й арешту майна. В обґрунтування скарги послався на те, що йому не було відомо про наявність виконавчого провадження № 42995791 про стягнення з нього боргу на користь ПАТ «ОТП Банк», оскільки він не отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження, акт опису й арешт майна складений з суттєвими недоліками, а саме: він не містить дати, його підписано лише одним понятим; йому не вручено копію акта. Окрім того зазначив, що він не ухиляється від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, а виконавче провадження підлягає зупиненню з огляду на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_2 звернувся до суду з даною скаргою й просив: визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р.В. щодо відкриття виконавчого провадження № 42995701 та щодо складання акту опису й арешту майна №82/3 у ВП №42995701, що був складений 06.07.2015 року (щодо його квартири АДРЕСА_1); зупинити стягнення на підставі виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва № 753/6253/13 від 20.03.2014; скасувати акт опису й арешту майна № 82/3; зупинити реалізацію арештованого майна.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року скаргу боржника ОСОБА_2 задоволено частково й скасовано акт опису й арешту майна № 82/2, складений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченком Р.В. у виконавчому провадженні № 42995701. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 07 жовтня 2015 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 17 серпня 2015 року в частині скасування акту опису й арешту майна №82/3, складеного державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р.В. у виконавчому провадженні №42995701 - скасовано, в решті зазначену ухвалу залишено без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник скаргу підтримали пославшись на викладені у ній обставини, що 06.07.2015 року до скаржника прибув державний виконавець Хільченко Р.В. та склав акт опису і арешту майна квартири АДРЕСА_1, проте даний акт не було надано боржнику, а ухвала, на підставі якої державний виконавець проник до житла боржника і склав акт опису та арешту майна скасовано судом апеляційної інстанції. Крім того зазначено, що після складання акту опису та арешту майна до нього були внесені зміни, зокрема: вписано дату акту опису і арешту майна та вписано нового понятого ОСОБА_4, який не був присутнім під час опису майна та складання акту. Просили скасувати зазначений акт № 82/3 від 06.07.2015 року.

Державний виконавець Хільченко Р.В. та представник відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчить підпис, вчинений працівником ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві у реєстрі відправлення вихідної кореспонденції суду.

Представник ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_5. особисто був повідомлений про дату, час та місце розгляду цієї справи 11 травня 2016 року - у судовому засіданні 04.05.2016 року, про що підписав розписку (т.2 а.с.4, 7-10) проте у судове засідання 11 травня 2016 року не з»явився, про причини неявки суд не повідомлений.

Під час допиту у якості свідка ОСОБА_5. пояснив, що не був присутній безпосередньо при підписанні спірного акту.

З показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що остання показала, що дійсно підписала спірний акт, складений державним виконавцем у вказану в ньому дату та місці, проте вона не бачила іншого понятого, та не бачила щоб інший понятий підписував вказаний акт.

Враховуючи викладене, положення ч.2 ст.64 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги за скаргою такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV) визначено, що виконавчим провадженням є сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.ст. 11, 27 вищевказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Так, державний виконавець зобов'язаний вжити передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12)

Судом встановлено, що 6 липня 2015 р. державний виконавець Хільченко Р.В. прибув до житла боржника ОСОБА_2 і склав акт опису й арешту майна № 82/3 - квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з вимог скарги ОСОБА_2, однією з таких вимог була вимога щодо визнання незаконними дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р.В. щодо складання акту опису й арешту майна №82/3 у ВП №42995701, що був складений 06.07.2015 року (щодо його квартири АДРЕСА_1). Проте, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року у задоволенні цієї вимоги скарги боржника ОСОБА_2 було відмовлено (т.1 а.с.51-53), при цьому, зокрема в цій частині зазначену ухвалу залишено без змін згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва 07 жовтня 2015 року (т.1 а.с.91, 92), а отже вказані обставини щодо відсутності підстав для визнання незаконними дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Хільченка Р.В. щодо складання акту опису й арешту майна №82/3 у ВП №42995701, що був складений 06.07.2015 року, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили.

При цьому, згідно зі змістом ч.2 ст.387 ЦПК України рішення щодо усунення порушень або поновлення порушення прав і свобод скаржника є наслідком (з яким безпосередньо та імперативно пов»язано) визнання оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності неправомірними.

Крім того, відповідно до п. 15) ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Крім того, судом встановлено, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2015 року, відповідно до якої державному виконавцю Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було надано дозвіл на примусове проникнення до житла - квартири АДРЕСА_1 з метою вчинення необхідних виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП № 42995701 від 15.04.2014 року та яка була скасована ухвалою Апеляційного суд м. Києва від 07.10.2015 року та передана на новий розгляд була не підставою для вчинення виконавчих дій, а була лише підставою для примусового проникнення до житла для вчинення державним виконавцем необхідних виконавчих дій.

Крім того, судом встановлено, що зі спірного акту опису й арешту майна №82/3 вбачається, що в ньому зазначено два понятих - ОСОБА_6 та ОСОБА_4, навпроти прізвищ яких містяться підписи.

При цьому, свідок ОСОБА_6 підтвердила, що дійсно поставила свій підпис у вказаному акті, як понята.

Проте, встановити місцезнаходження ОСОБА_4, також який вказаний понятим у спірному акті не виявилося можливим, оскільки з відповіді адресно-довідкового підрозділу (т.1 а.с.241, т.2 а.с.17) вбачається, що за вказаною в акті адресою - АДРЕСА_4 (за якою останній неодноразово викликався до суду) він зареєстрованим не значиться, і для ідентифікації (встановлення місцезнаходження) вказаної особи необхідно вказати дату його народження, проте така інформація в матеріалах справи відсутня.

Місцезнаходження (місце проживання) особи, яка зазначена у спірному акті як «Пр-к стягувача» ОСОБА_7, із зазначенням адреси ПАТ «ОТП Банк» (багатоквартирному будинку 43 по вул. Жилянській в м. Києві, а не цієї фізичної особи) також не вдалося встановити, оскільки представник ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_5. повідомив, що місце проживання цієї особи йому не відомо, при цьому ОСОБА_5 було повідомлено про виклик вказаної особи до суду для вирішення питання щодо допиту у якості свідка (а також вказана особа була викликана судом а.с.12 за вказаною адресою), проте, у судове засідання на 11.05.2016 року жодна з вказаних осіб не з»явилася, про причини неявки суд не повідомлений. При цьому, судом врахована очевидна недостатність наявної в матеріалах справи інформації щодо ідентифікації особи, вказаної у спірному акті як «Пр-к стягувача».

Крім того, судом врахована відсутність клопотання щодо ідентифікації вказаних осіб в контексті положень ст.ст.60, 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 15 Закону № 606-XIV під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна присутність понятих обов'язкова. При цьому кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути менше двох.

Як вбачається з наявної копії спірного Акту опису й арешту майна № 82/3 в ньому вказано двох понятих (т.1 а.с.128, 129).

Крім того, суд вважає, що скаржником обрано неналежний спосіб захисту, оскільки вимога щодо скасування вказаного Акту опису й арешту майна № 82/3 фактично є вимогою щодо скасування носія інформації, а механізм реалізації щодо скасування носія інформації не передбачений діючим законодавством.

Крім того, про неналежність обраного скаржником способу захисту щодо вимоги про скасування вказаного Акту опису й арешту майна №82/3 як носія інформації свідчить і безпосередній зміст ст.383 ЦПК України, яка імперативно встановлює, що предметом оскарження в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України може бути рішення, дія або бездіяльність відповідного суб»єкту оскарження. При цьому, на думку суду є очевидним, що саме на підставі вказаного акту державним виконавцем може бути прийнято рішення щодо відповідного арешту майна, проте сам Акт не є рішенням (дією, бездіяльністю), а є саме носієм інформації.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.383-387 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом 5 днів.

Суддя: