Справа № 374/299/15-ц Головуючий у І інстанції Козіна С. М.
Провадження № 22-ц/780/1501/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 27.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Касьяненко Л.І., Приходька К.П.,

за участю секретаря Воробей М.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 30 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Ржищівської міської ради Київської області, ОСОБА_2, третя особа: реєстраційна служба Ржищівського міського управління юстиції про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

у липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ржищівської міської ради Київської області, ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Ржищівського міського управління юстиції, про визнання недійсним та скасування рішення Ржищівської міськради від 09.09.2011 року № 586 про передачу у власність відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки, а також про визнання недійсним виданого на підставі вказаного рішення державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25720798, виданого на підставі рішення Ржищівського міського суду від 01.03.2013, ухваленого у справі № 374/65/13-ц, він визнаний власником домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4.

Однак, коли позивач звернувся до Ржищівської міської ради Київської області для оформлення права власності на земельну ділянку у зв'язку із набуттям майнового права на зазначене вище домоволодіння, то йому повідомили, що дана земельна ділянка рішенням Ржищівської міської ради від 09.09.2011 № 586 передана у власність гр. ОСОБА_2 і на сьогодні належить їй на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, виданого 15.05.2012 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00410.

Позивач вважає, що зазначене рішення є незаконним та таким, що грубо порушує його майнові права, оскільки воно стало підставою неправомірної передачі земельної ділянки у власність особі, яка не має жодного відношення до успадкованого ним домоволодіння.

Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Ржищівської міської ради Київської області від 09.09.2011 № 586 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_2, виданий 15.05.2012 на підставі рішення Ржищівської міської ради Київської області від 09.09.2011 № 586 на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_2 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00410 та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 30 грудня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не дав належної оцінки документам, що містяться в матеріалах справи та не прийняв до уваги те, що вона отримала земельну ділянку у власність у встановленому законом порядку 15.05.2012 року по АДРЕСА_2, а АДРЕСА_2

Крім того, вказує, що судом не враховано той факт, що позивачем не надано жодного правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, вважаючи встановленою ту обставину, що на момент прийняття Ржищівською міською радою рішення про передачу спірної земельної ділянки гр. ОСОБА_2, ця ділянка не належала до земель запасу міської ради і не була вільною від забудови.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення є, зокрема неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих відносин.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25720798, виданого на підставі рішення Ржищівського міського суду від 01.03.2013, ухваленого у справі № 374/65/13-ц, позивач визнаний власником домоволодіння по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4.

Рішенням Ржищівської міської ради від 09.09.2011 року № 586 земельна ділянка площею 0,10 га по АДРЕСА_1 передана у власність гр. ОСОБА_2 і належить їй на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, виданого 15.05.2012 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00410.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначав, що на спірній земельній ділянці, на момент ухвалення рішення про передачу її у власність ОСОБА_2 було розташовано домоволодіння, власником якого він на даний час являється. Доказами, підтверджуючими зазначені обставини, на думку позивача, є Акт комісії від 16 червня 2015 року, підписаний заст. міського голови м. Ржищів ОСОБА_5, головним архітектором ОСОБА_6, начальником юр. відділу міськради ОСОБА_7, головним спеціалістом відділу містобудування та архітектури ОСОБА_8 Згідно даним Акту, члени комісії ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 провели обстеження зазначеної земельної ділянки та встановили, що сторони претендують на одну і ту саму земельну ділянку, тому виникла спірна ситуація. (а.с. 11)

Крім того, як на доказ позивач посилався на лист міського голови Спичака М.А. за № 4-39/Л.825.2 від 28.12.2015р., яким ОСОБА_3 повідомлено наступне: «Вам було відмовлено у винесенні на розгляд сесії Ржищівської міської ради питання щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка (у межах та розмірі, якими користувався Ваш спадкодавець згідно наданих Вами документів і на якій розміщено Ваш спадковий будинок) відповідно до рішення Ржищівської міської ради від 09.09.2011 року № 586 була передана у власність ОСОБА_2.» (а.с. 101)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем в обгрунтування своїх вимог докази порушення його права на земельну ділянку, за змістом ст.ст. 58, 59 ЦПК України не можна визнати належними і допустимими доказами.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов хибного висновку про доведеність позовних вимог. Місцевим судом також не надано належної оцінки запереченням відповідача та поданому нею суду проекту землеустрою щодо відведення земельної діялнки у власність.

Згідно п. 1.12 Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» складання державного акту на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіх видів, проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Як вбачається із матеріалів справи, при виготовленні та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 було дотримано положення вказаної Інструкції та ч. 2 ст. 198 Земельного кодексу України щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки та погодження з суміжними землекористувачами, що підтверджується відповідним Актом про встановлення на місцевості межі земельної ділянки від 02 вересня 2010 року, підписаним суміжним землекористувачем ОСОБА_10 (а.с. 128)

Доводи позивача також спростовуються даними Довідки відділу Держкомзему у м. Ржищів Київської області від 20.10.2010 року, виданій ОСОБА_2, про те, що ділянка, яка надається їй у власність, знаходиться в межах Ржищівської міської ради та відповідно до форми 6-зем відноситься до рядка 12.3 - шифр рядка 96 - землі, не надані у власність та користування в межах населених пунктів. (а.с. 120)

Позивач зазначав, що домоволодіння, власником якого він є відповідно до рішення суду, було побудовано його дідом на земелній ділянці, переданій йому у користування відповідно до рішення колгоспних зборів.

В той же час, жодного доказу, підтверджуючого передачу у користування чи оренду земельної ділянки, на яку він претендує, а також доказів щодо розміру, визначення меж такої земельної ділянки, позивач ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надав.

При цьому, відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, колегією суддів було роз'яснено позивачу його право надати належні докази щодо місцярозташування та розмірів земельної ділянки, яка була передана у користування його діду, а також щодо накладення меж земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, на якій розташовано домоволодіння ОСОБА_3, однак позивач цим правом не скористався, доказів суду не надав.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт накладення земельної ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_2 на підставі рішення Ржищівської міської ради від 09.09.2011 року, на земельну ділянку, на якій розташовано домоволодіння позивача.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, так як суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю і недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 30 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Ржищівської міської ради Київської області, ОСОБА_2, третя особа: реєстраційна служба Ржищівського міського управління юстиції про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: