АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/813/16 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2016 року в справі за позовом ДП «Добродій Сервіс 2» ТОВ «Добродій ЛТД» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення боргу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ДП «Добродій Сервіс 2» ТОВ «Добродій ЛТД» звернулось до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення боргу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що згідно з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27 вересня 2006 року №117 «Про оформлення права власності та прийняття на баланс 31 - квартирного житлового будинку з магазином, салоном краси, офісними приміщеннями і стоянками автотранспорту за адресою: вул.Ломоносова, 43» відповідачці ОСОБА_1 оформлено право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Для нарахування та оплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території відповідачці ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок №215355. Позивач надає житлово-комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, у звязку з чим відповідачці ОСОБА_1 проводилось щомісячне нарахування за спожиті послуги, згідно тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради.

В судовому засіданні було встановлено, що однокімнатна квартира в АДРЕСА_2 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 25 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром №782, дата прийняття рішення про державну реєстрацію значиться 13 квітня 2011 року.

Однак, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у добровільному порядку за надані послуги не сплачують, у зв'язку із чим на даний час утворилася заборгованість в розмірі 6697.89 грн., з врахуванням суми інфляційних нарахувань та 3% річних за користування коштами позивача. Враховуючи вище зазначене, позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 1057.65 грн., з яких: 890.46 грн.- заборгованість за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 вересня 2009 року по 30 квітня 2011 року; 146.93 грн. - інфляційні втрати; 20.26 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу; з відповідачки ОСОБА_4 5640.24грн., з яких: 3099.18 грн. заборгованість за надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій за період з 01 травня 2011 року по 31 грудня 2015року; 2457.65грн. - інфляційні втрати; 83.41грн. - 3% річних від простроченої суми боргу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного Тернопільської області суду від 10 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Дочірнього підприємства «Добродій Сервіс 2» Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродій ЛТД» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 травня 2011 року по 31 червня 2015 року в сумі 5640.24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід державного бюджету судовий збір в розмірі 1378грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

ОСОБА_4 подала на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що договору про надання послуг із позивачем вона не укладала, в зв»язку із чим жодних зобов»язань між ними не виникло. Крім цього, її не було належним чином повідомлено про день і час слухання справи. Просить рішення в частині, що стосується ОСОБА_4, скасувати.

В судовому засіданні відповідачка та представник апелянта ОСОБА_4 - ОСОБА_1, а також представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній. Також пояснили, що вважають рішення суду не законним, оскільки справу розглянуто у відсутності відповідачки ОСОБА_4, яка не була належним чином повідомлена про день і час слухання справи.

Представник позивача ОСОБА_7 проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами не погашена заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27 вересня 2006 року № 117 «Про оформлення права власності та прийняття на баланс 31-квартирного житлового будинку з магазином, салоном краси, офісними приміщеннями і стоянками автотранспорту за адресою: вул.Ломоносова, 43» відповідачці ОСОБА_1 оформлено право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Для нарахування та оплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території відповідачці ОСОБА_1 відкрито особистий рахунок №215355.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 05 травня 2008 року №803 плата за утримання будинку та прибудинкової території з 01 листопада 2009 року по 01 січня 2012 року становила 49.47 грн. в місяць та відповідно до рішення Тернопільської міської ради від 28 вересня 2011 року №1603 з 01 січня 2012 року по теперішній час 52.38грн.

Позивач надає житлово-комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, у зв'язку з чим відповідачці ОСОБА_1 проводилось щомісячне врахування за спожиті послуги.

Як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено інформаційною довідкою №53113490, однокімнатна квартира №25 в м.Тернополі по вул.Ломоносова, 43 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі договору дарування ВРІ 838677 від 25 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром №782, дата прийняття рішення про державну реєстрацію значиться 13 квітня 2011 року.

18 лютого 2016 року на адресу ОСОБА_4 надіслано листа разом із проектом договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак даний лист залишений без належного реагування, договір не підписано.

Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (далі Закону), утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Споживач, у відповідності до ст.1 Закону, це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ч.1 ст.19 Закону, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Отже умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з актів цивільного законодавства. У випадках, встановленими такими актами, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів держаної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, згідно вимог ст.ст.11, 526 Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі зобов'язані щомісячно вносити плату за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, якщо вони фактично користувалися ними, по затверджених у встановленому порядку тарифах.

Відсутність письмової форми договору між позивачем та відповідачами не звільняє від належного виконання своїх зобов'язань, так як послуги з утримання будинку позивачем надаються, відповідачі відповідно до ст.527 ЦК України зобов'язані виконувати свій обов'язок по оплаті таких послуг

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі своєчасно не сплачували кошти за послуги, надані ДП «Добродій Сервіс 2» ТОВ «Добродій ЛТД», та в них утворилася заборгованість.

Докази звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні.

Судом першої інстанції вірно встановлено що, позивач у цій справі є належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а . замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається із розрахунків ДП «Добродій Сервіс 2» ТОВ «Добродій ЛТД» заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 1057.65грн., з яких: 890.46 грн. заборгованість за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 вересня 2009 року по 30 квітня 2011року; 146.93грн. інфляційні втрати; 20.26 грн. 3% річних від простроченої суми боргу; заборгованість відповідача ОСОБА_4 становить 5640.24 грн., з яких: 3099.18 грн. заборгованість за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 травня 2011року по 31 грудня 2015року; 2457.65 грн. інфляційні втрати; 83.41грн. 3% річних від простроченої суми боргу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент розгляду справи в суді відповідачами не погашена заборгованість за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а тому позивач має право на стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а саме на три проценти річних від простроченої суми, як відповідальність за невиконання грошового зобовязання та витрат повязаних з інфляцією, відповідно до розрахунку представленого позивачем.

В задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідачки ОСОБА_1 судом першої інстанції відмовлено в зв»язку із пропуском строку позовної давності. В даній частині рішення суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Задовільняючи позов частково суд першої інстанції надав вірну оцінку обставинам справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

З приводу посилання апеллянта на те, що судом першої інстанції її не було належним чином повідомлено про день і час слухання справи колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, судові повістки надсилалися за адресою: АДРЕСА_3.

У відповідності до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та дано вірну оцінку доказам. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Посилання апелянта на те, що її не було повідомлено про день і час судового засідання не потягнуло за собою неправильне вирішення справи.

Такич чином, порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8