Справа № 357/4033/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Кричевська Н. В.,

за участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква, справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, та визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року та Іпотечного договору № 09/1-20 від 11 лютого 2008 року недійсними ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 385/14/08-Пі від 11.02.2008 року в розмірі 616913,41 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.12.2014 року еквівалентно 9728873,15 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлова будівля, літера «А-3», загальною площею 682,0 (шістсот вісімдесят два цілих) квадратних метрів, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, проспект Князя Володимира, будинок 1-АЮ; земельну ділянку площею 0,0460 га (нуль чотириста шістдесят десятитисячних) гектара, кадастровий номер :04:019:0009, яка розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул.. Пекарська,8, цільове призначення земельної ділянки: розміщення салону магазину по продажу промислових товарів та косметичного кабінету, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі Договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Укрсоцбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу іпотеки, ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом та стягнути з відповідача судові витрати, мотивуючи позов тим, що відповідач не виконує взяті на себе за кредитним договором зобовязання по погашенню боргу.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, який уточнив та просить суд визнати договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року та Іпотечного договору № 09/1-20 від 11 лютого 2008 року недійсним, визнати недійсною додаткову Угоду № 2 від 25.06.2009 року про внесення змін до договору невідновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11.02.2008 року укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», визнати недійсним договір про внесення змін до Іпотечного договору № 09/1-20 від 11.02.2008 року від 25.06.2009 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк». Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що при укладені зазначених договорів були порушені його права як споживача фінансових послуг у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду від 01.12.2015 року зустрічний позов прийнятий до провадження і обєднаний в одне провадження з первісним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, в задоволені зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» не визнав у повному обсязі, підтримав зустрічні позовні вимоги, пославшись на обставини та підстави викладені у зустрічному позові та їх уточнені. При цьому представник відповідача пояснив, що кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позичальника. У даних правовідносинах Банк не дотримався вимог ст.ст. 11, 21, 10, 15, 18,19 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року. Представник відповідача зазначив, що кредитний договір суперечить п.п. 8, 9 ч.1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору вносить істотний дисбаланс в договірні відносини між сторонами. Посилаючись на викладені обставини та порушення вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України при укладенні кредитного договору представник відповідача просить суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, надані суду письмові докази, суд дійшов висновку що позов ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягає задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 3100000 (три мільйони сто тисяч) гривень 00 копійок, зі сплатою процентів за користування ОСОБА_2 у розмірі 14,0 % річних, з погашенням ОСОБА_2 відповідно до графіку (п. 1.1.), та кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 лютого 2018 року на умовах, визначених Договором кредиту.

25 червня 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 А,В. було укладено Додаткову угоду №2 про внесення змін до договору ОСОБА_2 № 385/14/08-Пі відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» виклав абзац п. 1.1. та п. п. 1.1.1. та 1.1.2. п.1.1. Договору в новій редакції, тобто максимальний ліміт заборгованості встановлений в сумі 634697 (шістсот тридцять чотири тисячі шістсот дев'яносто сім) доларів США 41 центів, з кінцевим терміном повернення всіх траншів ОСОБА_2 до 10 лютого 2023 року.

11 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 09/1-20 відповідно до якого відповідач передає в Іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань перед Іпотекодержателем за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, літера «А-3», загальною площею 682,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, проспект Князя Володимира, будинок 1-АЮ; земельну ділянку площею 0,0460 га, кадастровий номер :04:019:0009, цільове призначення земельної ділянки: розміщення салону магазину по продажу промислових товарів та косметичного кабінету.

25 червня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору № 09/1-20 від 11.02.2008 року відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» виклав абзац п. 1.1. та п. п. 1.1.1. та 1.1.2. п.1.1. Договору в новій редакції, тобто максимальний ліміт заборгованості встановлений в сумі 634697 (шістсот тридцять чотири тисячі шістсот дев'яносто сім) доларів США 41 центів, з кінцевим терміном повернення всіх Траншів ОСОБА_2 до 10 лютого 2023 року.

03 вересня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про внесення змін до договору ОСОБА_2 № 385/14/08-Пі відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування: якщо позичальник протягом строку дії Договору про внесення змін здійснить одноразовий платіж в сумі від 80,00 Доларів США до 829,99 Доларів США, то такий платіж направляється на погашення заборгованості за ОСОБА_2. Якщо позичальник вносить одноразовий платіж в сумі від 830,00 Доларів США і більше - то така сума іде на тіло ОСОБА_2 та прощення відсотків за зазначеним ОСОБА_2.

Згідно з п.п 3.3.5. зазначеного Договору кредиту, позичальник зобов'язаний здійснювати своєчасно та у повному обсязі повертати ОСОБА_2 в порядку, визначеному у п. 1.1 Договору кредиту.

Банк взяті на себе зобовязання визначені п.п. 1.1. та 3.1.1. у відповідності до зазначеного кредитного договору виконав у повному обсязі, що повністю підтверджується матеріалами цивільної справи.

Відповідач ОСОБА_1 постійно порушував умови кредитного договору в частині своєчасного і повного погашення кредиту та відсотків за його користування, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 25.12.2014 року загальна заборгованість за договорами кредиту № 385/14/08-Пі від 11.02.2008 року становить 9728873,15 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком ( а.с.7-12).

Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, додатковою угодою та договором про внесення змін до договору іпотеки ( а.с. 13-30).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно Договору іпотеки та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

При вирішенні цивільного спору суд враховує, що відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому суд погоджується з доводами представника відповідача ОСОБА_1, що як доказ існування заборгованості ПАТ «Укрсоцбанк» наданий розрахунок від 25.12.2014 року, який не відповідає вимогам ст. 60 ЦПК України, та не може бути прийнятий судом як достеменний і переконливий доказ розміру заборгованості по кредитному договору.

Крім того, розрахунок містить в собі суттєві суперечності, свідчить про збільшення відповідальності позичальника за договором без укладення додаткових угод та може призвести до стягнення з позичальника грошових коштів, які не передбачені умовами кредитного договору. Не надано доказу чи має відповідач заборгованість станом на дату ухвалення рішення та в якій сумі.

До матеріалів справи долучений розрахунок б/н від 25.12.2014, а позов зареєстрований в канцелярії суду 20.03.2015 року.

На момент звернення ПАТ «Укрсоцбанк» з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, між позивачем та відповідачем діяв Договір про внесення змін до договору ОСОБА_2 № 385/14/08-Пі відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування: якщо позичальник протягом строку дії Договору про внесення змін здійснить одноразовий платіж в сумі від 80,00 Доларів США до 829, 99 Доларів США, то такий платіж направляється на погашення заборгованості за ОСОБА_2. Якщо позичальник вносить одноразовий платіж в сумі від 830, 00 Доларів США і більше, то така сума іде на тіло кредиту.

Строки внесення платежів не були обумовленні строками за порушення яких у відповідача виникала відповідальність за порушення зобовязання в наслідок якої позивач має право на дострокове повернення коштів або на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до наданого розрахунку сума заборгованості розраховується з 20.08.2008 року в доларах США, хоча додаткова угода про зміну валюти була укладена 25 червня 2009 року.

Зважаючи на зміст заявлених банком позовних вимог предмет доказування становлять обставини про виконання позичальником своїх зобов'язань і заперечення відповідача проти заявлених вимог. В разі встановлення порушень виконання боржником умов кредитного договору доказуванню підлягають обставини про платежі, які має виплатити боржник у зв'язку із порушенням договору і пеня.

Відповідно до матеріалів справи та пояснень сторін, на момент звернення позивача до суду, відповідач не здійснив порушень зобовязання, які були викладенні в Договорі про внесення змін до договору ОСОБА_2 № 385/14/08-Пі від 3 вересня 2014 року.

Крім того, судом встановлено порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р. при укладенні додаткової угоди № 2 про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-ІІі від 11.02.2008 року

Суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, та визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року та Іпотечного договору № 09/1-20 від 11 лютого 2008 року недійсним підлягає до часткового задоволення.

Як вказано вище в рішенні суду, 11 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі згідно якого позивачу було надано кредитні кошти в сумі 3100000, 00 грн.

Окрім того, також було укладено і іпотечний договір від 11.02.2008 року № 09/1-20. Забезпеченням згідно договору іпотеки виступає нежитлова будівля, літера «А-3», загальною площею 682,0 (шістсот вісімдесят два цілих) квадратних метрів, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, проспект князя Володимира, будинок 1-А; земельну ділянку площею 0,0460 га .

25 червня 2009 року було укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-ІІі від 11.02.2008 року, відповідно до якої ПАТ «Укрсоцбанк» виклав абзац п. 1.1 та п.п. 1.1.1. та 1.1.2 п 1.1 Договору в новій редакції, тобто максимальний ліміт заборгованості встановлений в сумі 634 697 доларів США 41 центів, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 10 лютого 2023 року, також були внесенні зміни і в іпотечний договір № 09/1-20 від 11 лютого 2008 року, відповідно до яких ПАТ «Укрсоцбанк» виклав абзац п. 1.1 та п.п. 1.1.1. та 1.1.2 п 1.1 Договору в новій редакції, тобто максимальний ліміт заборгованості встановлений в сумі 634697 доларів США 41 центів, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 10 лютого 2023 року.

Частиною 1 ст.215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього кодексу, а тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків .

Згідно з ч. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування

Згідно п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р., у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе саме споживач.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» поклав на відповідача, як позивальника, ризики курсових коливань валюти чим збільшив ціну договору, наслідком чого став істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, установив обовязкові для споживача умови несення валютних ризиків, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, що, вочевидь, є несправедливими умовами договору про надання споживчого кредиту.

Таким чином, умови кредитного договору про обовязковість повернення позичкових грошових коштів саме в іноземній валюті незалежно від тієї обставини, що курс валюти зріс та відбулося підвищення вартості кредиту є несправедливими.

Згідно ч. 1, ч. 2, п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

При вирішенні спору суд повинен виходить із основних засад захисту прав споживачів відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», однією з яких є презумпція, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває (ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Чинне цивільне законодавство не містить норму, якою закріплено положення, що валютні ризики в разі укладення кредитного договору в іноземній валюті покладено саме на позичальника. Таким чином, в існуючих межах нормативно-правового регулювання покладення валютних ризиків на позичальника можливо лише за умови дотримання банком вимог п. 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р., в частині того, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе саме споживач. А також у випадку, якщо сторони узгодили пряме застереження про валютні ризики у самому кредитному договорі.

Окрім того, згідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже із тексту договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 р. однозначно не вбачається, що валютні ризики повинен нести споживач

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Таким чином, сам факт задоволення позичальником споживчих потреб за рахунок одержаних від банку грошових коштів не спростовує обґрунтованості зустрічних позовних вимог про недійсність кредитного договору у звязку з недотриманням, вимог щодо обовязкового розяснення прав споживача та визнання умов кредитного договору несправедливими, а, таким чином, і недійсним кредитного договору в цілому.

Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808, де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Судом у відповідності до розяснень п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, перевірено дотримання відповідачем вимог ст.ст.11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обовязок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором несе споживач.

Під час розгляду справи встановлено, що в укладеній додатковій угоді № 2 про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-ІІі від 11.02.2008 року Банком не попереджено позивача про валютні ризики, чим не дотримано вимог п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

При укладенні додаткової Угоди № 2 позичальнику, як споживачеві, у письмовій формі не повідомили кредитні умови про орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки запропонованої схеми кредитування.

Зміст наведених положень додаткової Угоди № 2 з огляду на наведені положення законодавства дають суду достатні правові підстави для визнання недійсною Угоди як правочину, при вчиненні якого були недодержані вимоги положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, і застосування правових наслідків визнання недійсним такого правочину. Такий висновок суду ґрунтується на очевидній несправедливості в цілому умов Угоди № 2, їх суперечності принципу добросовісності, що було і є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища позичальника, як споживача у даних правовідносинах, а відтак - на недодержанні в момент його вчинення наведених положень Закону № 1023-ХІІ та Правилам.

Таким чином додаткова Угода № 2 визнається судом недійсною з моменту укладення. Виходячи з вищенаведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з розрахунку в доларах США не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Доводи представника сторони позивача ПАТ «Укрсоцбанк» щодо наявності підстав для застосування до зустрічних позовних вимог строку позовної давності суд не приймає до уваги з огляду на зміст договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року щодо періоду (строку) його дії та ч. 1 ст. 267 України, за змістом якої за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1-5, 11-16, 203, 215, 216, 236, 509, 526, 598, 599, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, Законом України « Про захист прав споживачів», ст.ст. 1-5, 8, 10, 11,30, 60, 79, 88, 212-214, 293 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Уточнений зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, та визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року та Іпотечного договору № 09/1-20 від 11 лютого 2008 року недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсною додаткову Угоду № 2 від 25.06.2009 року про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11.02.2008 року укладену між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Визнати недійсним договір про внесення змін до Іпотечного договору № 09/1-20 від 11.02.2008 року від 25.06.2009 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

В іншій частині зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору в цілому, визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Судові витрати покласти на сторони.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 10.05.2016 року.

Суддя ОСОБА_3