У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1997 року до початку 2014 року вона мешкала однією родиною з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають доньку, ОСОБА_3, 2005 рокународження. За час спільного проживання було придбано будинок із земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1.

На підставі наведеного просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 Визнати за нею право власності 1/2 частину житлового будинку з надвірними будовами за адресою АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки за зазначеною адресою.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив поділити майно, набуте за час його фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_1, а також визнати ОСОБА_1 солідарним боржником за зобов'язаннями, які виникли на підставі договорів позики, укладеними впродовж спільного проживання.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ «Ж-2», пено-бетонний, житловою площею 75,0 кв. м з надвірними будівлями і спорудами у вигляді альтанки, літ. «З», огорожі № 6, 7, 8, 9, 10, замощення - 1 та приватизовану земельну ділянку, на які розташований зазначений будинок, площею 0,0866 га, які знаходяться у АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та рівності часток сторін у спільній власності, правомірно визнав за позивачем за первісним позовом право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями і земельну ділянку придбані ОСОБА_2 за договором купівлі продажу будинку від 28 квітня 2005 року, на час проживання сторін однією родиною.

Залишаючи без розгляду зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів про наявність та придбання майна, яке просив поділити позивач за зустрічним позовом.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова