Справа № 382/1924/14-ц Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/3366/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 9 31.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Мельника Я.С., Волохова Л.А.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Яготнського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року по справі за заявою ОСОБА_3, зацікавлена особа: Яготинська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення ,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У вересні 2014 року заявниця звернулась з вищенаведеними вимогами, які обґрунтовувала тим, що вона - ОСОБА_3, яка є біологічно дитиною ОСОБА_4 та на момент його смерті була неповнолітньою особою, згідно ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги та згідно ст. 1241 ЦК України, навіть у випадку наявності заповіту, має право на обов'язкову частку у спадщині.

Просила: встановити факт батьківства ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки села Сулимівка Яготинського району Київської області.

Рішенням Яготнського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року - заяву задоволено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції, виходив з того, що спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства є достатніми підставами для задоволення позову.

Судом першої інстанції встановлено, з показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (матері заявниці) видно, що остання перебувала в шлюбі із ОСОБА_8, з яким згодом розлучилася та стала проживати разом і з ОСОБА_4, перебуваючи з ним у фактичних шлюбних відносинах, із 1994 року. Від спільного проживання з ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 року народила дочку ОСОБА_9, але так як на той час вона вже з ОСОБА_4 не проживала із за погіршення стосунків між ними, то батьком народженої нею дитини із її слів був записаний колишній її чоловік ОСОБА_8. Із 1997 року та до самої смерті ОСОБА_10 що сталося ІНФОРМАЦІЯ_4, вона проживала разом із ОСОБА_4, перебуваючи з ним в фактичних шлюбних відносинах, та вели спільне господарство. ОСОБА_4 визнавав народжену нею дитину, дочкою, а остання називала його батьком.

Зазначеним вище вимогам судове рішення не відповідає, оскільки місцевий суд не встановив фактичних обставини, що мають значення для правильного вирішення справи при цьому порушив норми як процесуального, так і матеріального права.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У своїй апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що належним чином не повідомлено про час та місце розгляду справи та, що у справі є спір про право, який слід розглядати за правилами позовного провадження.

Задовольняючи вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано необхідні докази, які дають підстави для задоволення вимог. З таким висновком повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції не з'ясовано чи може встановлений юридичний факт породжувати правові наслідки та які, не з'ясував чи виникає за обставинами справи спір про право.

З заяви ОСОБА_3, вбачається, що останньою заяву подано з метою реалізації права на спадщину (а.с.3).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та ст. 256 ЦПК в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Процесуальний закон передбачає умови, за яких в окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають установленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ч. 6 ст. 235 ЦПК).

Відповідно до вимог частини 6 статті 235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що встановлення вищенаведеного юридичного факту необхідно для подальшого вирішення питання про право на спадщину. А такі спори розглядаються в порядку позовного провадження.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду у зв'язку з тим, що за даними правовідносинами вбачається спір про право.

Керуючись ч.6 ст. 235. ст.ст..307,310, 313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Яготнського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 рокуоку - скасувати.

Заяву ОСОБА_3, зацікавлена особа: Яготинська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз'яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: