Справа № 433/270/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді -Крівоклякіної Н.В.,

за участю секретарів - Рєзнікової Л.В., Соломіної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Територіальної громади міста Луганськ в особі управління комунального майна Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що його батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.1994 року належало 59/100 частини житлового будинку, що розташований у АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4, після смерті якого залишилось майно у вигляді 59/200 частини вищезазначеного будинку. На момент смерті батька він та його мати ОСОБА_5 проживали разом з померлим, тобто фактично прийняв належне йому майно у спадщині. Після смерті ОСОБА_4 П'ятою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, а його матері - ОСОБА_5 було надане свідоцтво про право на спадщину за законом 26.03.1999 р на 59/400 частини вищезазначеного житлового будинку. Він після смерті батька із заявою про видачу свідоцтва на право власності до нотаріальної контори не звертався. Оскільки на даний час П'ята державна нотаріальна контора фактично не працює, її функції частково виконує Друга нотаріальна контора м.Сєвєродонецька, а тому він не може отримати свідоцтво про право власності так як таке свідоцтво може бути видане лише тим нотаріусом, який завів спадкову справу. У зв'язку з цим він змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на підставі рішення суду на спадкове майно у вигляді 59/400 частини будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 після смерті його батька, ОСОБА_4.

Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач просив розглянути справу за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві та наданому до суду клопотанні.

Треті особи та відповідач про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Вісник Луганщини», а також шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 02.03.2016 р., на 09.03.2016 р., на 21.03.2016 р., на 06.04.2016 р). Причину неявки суду не повідомили.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких

суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 03.05.1994 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які згідно копії Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 18.05.2005 р. є батьками позивача ОСОБА_1, купили 59/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд у АДРЕСА_1 (а.с.8, 10-11).

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, про що зроблено актовий запис №807 (а.с.54).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.05.1994 року після смерті ОСОБА_4 його дружині, матері позивача ОСОБА_5 27.03.1999 р. було видано свідоцтво про право на спадщину на 59/400 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.12).

Таким чином, дружина померлого - ОСОБА_5 стала власником 177/400 частини вищезазначеного будинку (59/200+59/400=177/400).

Згідно копії Договору дарування частки житлового будинку від 23.08.2003 року ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла в дар 177/400 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1. Зазначені 177/400 частки житлового будинку належали ОСОБА_5: 59/400 - на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 за законом, виданого П'ятою луганською державною нотаріальною конторою 26.03.1999 р. за реєстровим №1-288, бланк серії АВА №241864, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2003 року; 59/200 - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого П'ятою луганською державною нотаріальною конторою 03.05.1994 року за реєстром №1-2079, зареєстрованого в МКП бюро технічної інвентаризації міста Луганська 13 червня 1994 року (а.с.13-14).

Отже, відповідно до копії вищезазначеного договору та копії технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 є власником 177/400 частки вищезазначеного житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.13-14, 16-20).

Згідно паспортних даних позивача та копії домової книги він зареєстрований за адресою вул..Южная, буд. 120 у м.Луганськ з 17.06.1974 року, тобто дійсно на час смерті батька проживав разом з ним, а тому є таким, що фактично прийняв спадщину (а.с.32, 35).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №54434165 від 02.03.2016 року власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 - 41/100 частки (підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 03.05.1994 року); ОСОБА_6 - 59/400 частки (підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 03.05.1994 року); ОСОБА_3 - 177/400 частки (підстава виникнення права власності - договір дарування №633 від 23.08.2003 року, зареєстрований приватним нотаріусом Луганського міського округу Бабенко А.М.) (а.с.43-44).

Згідно відповіді Другої сєвєродонецької нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Другій сєвєродонецькій нотаріальній конторі не заводилась (а.с.64).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також

прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилась у 1997 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, відносини спадкування в даному випадку повинні регулюватися нормами, які діяли на момент її відкриття, а саме ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.).

Відповідно до ст.. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на час виникнення даних правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином на підставі Договору купівлі-продажу від 03.05.1994 року батьки позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали 59/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, кожному з них належали рівні частини будинку - по 59/200 (59/100 : 2 = 59/200).

Як вбачається з матеріалів справи на момент смерті ОСОБА_4 його син, позивач по справі, постійно проживав з ним, а тому в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР вважався таким, що прийняв спадщину у вигляді 59/400 частини вищезазначеного житлового будинку, оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління та володіння даним спадковим майном.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.525 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст.526 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,- місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст.527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 належну йому 59/200 частки житлового будинку в рівних частках успадкували його рідний син, позивач по справі, та дружина - ОСОБА_5, по 59/400 кожен (59/200 : 2=59/400).

Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Як було встановлено судом спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася в місті Луганську, який згідно із Розпорядженням КМ України від 02.12.2015 року № 1275-р « Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» входить до складу територій, що тимчасово непідконтрольні України і де проводиться антитерористична операція.

Враховуючи той факт, що в результаті проведення антитерористичної операції П'ята луганська нотаріальна контора припинила свою діяльність та не була переміщена на підконтрольну українській владі територію, а відповідно до вимог ст.. 66 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право власності на майно, що переходить за правом спадкоємства до

спадкоємців видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, позивач позбавлений можливості отримати право власності у встановленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки використана позивачем реалізація його права на спадкове майно через такий механізм, як звернення до нотаріальної контори із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності і неможливість його оформлення з незалежних від нього обставин виявилася неможливою з підстав здійснення антитерористичної операції у м. Луганську, яка триває до теперішнього часу. Тому реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, ст.ст., 524, 525, 527, 529, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), керуючись ст.ст. 10,11.60, 88, ч.3 ст. 209 , 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Територіальної громади місті Луганськ в особі управління комунального майна Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити в повному обсязі.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на 59/400 частки житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційному суді Луганської області через Троїцький районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня ознайомлення з мотивувальною частиною рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 квітня 2016 року.

Суддя: Н.В. Крівоклякіна