УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, державного підприємства «Виробниче об'єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», третя особа - управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, про визнання недійсними розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що після смерті його матері ОСОБА_6 йому стало відомо про існування розпорядження органу приватизації виробничого об'єднання «Південний машинобудівний завод» (далі - ВО «Південний машинобудівний завод») від 17 лютого 1997 року № 789 про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та видачу їм свідоцтва про право власності на житло на дану квартиру.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на час приватизації він постійно проживав та був зареєстрований у цій квартирі.

У зв'язку з цим вважав недійсним і свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері ОСОБА_6 на частину квартири, видане 17 лютого 2014 року державним нотаріусом ОСОБА_5

Враховуючи викладені обставини, просив визнати недійсними зазначені розпорядження органу приватизації, свідоцтво про право власності на квартиру та свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року визнано поважною причиною пропуску ОСОБА_4. строку позовної давності на оскарження свідоцтва про право власності на житло і розпорядження органу приватизації, поновлено йому строк позовної давності на оскарження зазначених свідоцтва та розпорядження.

У задоволенню позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсними розпорядження органу приватизації ВО «Південний машинобудівний завод» від 17 лютого 1997 року № 789 про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність, свідоцтво про право власності на житло, видане ВО «Південний машинобудівний завод» 17 лютого 1997 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про право приватної спільної власності на спірну квартиру, свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 17 лютого 2014 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, і видане на ім'я її синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на частину даної квартири.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення місцевого суду в частині поновлення строку позовної давності на звернення суду з даним позовом та рішення апеляційного суду у частині задоволених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Визнаючи поважними причини пропуску строку позовної давності та поновляючи його, місцевий суд, із висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України керувався тим, що ОСОБА_4 дізнався про приватизацію квартири та існування оспорюваних розпорядження і свідоцтва лише у 2013 році під час оформлення права власності в порядку спадкування після смерті матері.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову та ухвалюючи у даній частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 1, 2, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 15 Закону України «Про власність», ст. 2 Закону України «Про громадянство України», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що оспорюваними розпорядженням органу приватизації, свідоцтвом про право власності на квартиру та свідоцтвом про право на спадщину порушено право ОСОБА_4 на приватизацію спірної квартири.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Апеляційний суд правильно зазначив, що сам по собі факт заміни паспорта СРСР та отримання ОСОБА_4. паспорта громадянина України лише 31 травня 2002 року не свідчить про те, що на момент приватизації квартири він не був громадянином України чи мав статус особи без громадянства, оскільки він народився в Україні, постійно проживав у ній як на час проголошення її незалежності, так і після цього.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Проте згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2015 року із урахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.І. Журавель
Судді:О.В. Закропивний
С.П. Штелик