Справа № 495/8158/15-ц
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

13 травня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Савенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Білгород Дністровського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_4, інтереси якого представляє ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Білгород Дністровської районної ради Одеської області, про вселення та зобовязання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки.

В ході судового розгляду справи уточнив свої позовні вимоги, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком № 29, який розташований за адресою: Одеська область, Білгород - Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Водоп'янова у зв'язку з відсутністю в ньому понад встановлені строки без поважних причин; зобов'язати Білгород - Дністровський районний відділ головного управління державної міграційної служби України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованих за адресою: Одеська область, Білгород -Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Водоп'янова, 29, вказуючи, що відповідно до договору дарування від 14 березня 1986 року він є власником житлового будинку № 29, який розташований в с. Старокозаче, Білгород - Дністровського району Одеської області по вул. Водоп'янова.

Пізніше в даному житловому будинку була зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які з 2013 року по сьогоднішній день без поважних причин не проживають у житловому будинку належному позивачу.

Вважає, що відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням, тому і звернувся з вказаним позовом до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позов позивача підтримав, просить суд його задовольнити, з зустрічним позовом не погодився, просить суд в його задоволенні відмовити, вказуючи при цьому, що за період з 2013 року відповідачі не мають підстав стверджувати про якісь поважні причини не проживання, так як вони з 2013 року по 2015 рік, більш двох років нікуди не зверталися з питань вселення в даний житловий будинок, або на інші перешкоди, які заважали б проживати в одному житловому приміщені.

Відповідачка та представник відповідачів з позовними вимогами позивача не погодилися просять суд в їх задоволенні відмовити, надали зустрічну позовну заяву про вселення та зобовязання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком вказуючи, що ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та мамою ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: Білгород - Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Водоп'янова, 29.

На початку вересня 2015 року ОСОБА_3 яка є дружиною позивача потрапила у дорожньо - транспортну пригоду та з того часу знаходиться на лікуванні у міській клінічній лікарні № 11 м. Одеса, з діагнозом: закритий оскольчатий перелом дна, переднього та заднього краю правої вертлужної впадини, перелом головки правого стегна, вивих правого стегна, перелом переднього краю лівої вертлюжної впадини. Перелом седалищної кістки справа.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 тривалий час знаходилася на лікуванні то позивач не розірвавши з нею шлюб почав спільно проживати з іншою жінкою.

Біля чотирьох місяців ОСОБА_2 разом зі своїм неповнолітнім сином винаймали житло в с. Старокозаче Білгород - Дністровського району Одеської області. З жовтня 2015 року вона намагається повернутися в будинок батьків, але її батько не впустив її з малолітнім сином до житлового будинку та заборонив заносити речі, мотивуючи тим, що він в будинку проживає з іншою жінкою, яка не бажає жити разом з ОСОБА_2 та її малолітнім сином.

Вона зверталася з цього приводу до Білгород - Дністровського відділу поліції ГУНП України в Одеській області, але це результату не дало, їй було рекомендовано звернутися до суду.

В теперішній час ОСОБА_3 знаходиться на лікуванні, а ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, іншого житла в неї не має, є одинокою матір'ю, не взмозі наймати інше житло, не втратили інтерес до вказаного житла, тому і вимушена звернутися з зустрічним позовом до суду про вселення.

Представник співідповідача надав заяву про розгляд справи без участі представника, зауважень та заперечень не має.

Представник третьої особи орган опіки та піклування Білгород Дністровської районної ради з позовом позивача не погодилася, просить суд в його задоволенні відмовити, оскільки визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням потягне порушення прав її неповнолітньої дитини, оскільки іншого житла, окрім житла батька в неї не має, вона є одинокою матір'ю та не взмозі винаймати житло.

З зустрічними позовними вимогами погодилася, вважає за можливим їх задовольнити.

Зі згоди сторін, суд розглядає справу за відсутність представника співвідповідача, відповідно до наданої заяви.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно відповідно до договору дарування від 14 березня 1986 року позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 29, який розташований в с. Старокозаче, Білгород - Дністровського району Одеської області по вул. Водоп'янова. /л.с. 6-9/

За вказаною адресою зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та мамою ОСОБА_3.

Суд не може погодитися з ствердженнями позивача про те, що відповідачі добровільно виїхали з житлового приміщення, з 2013 року по сьогоднішній день без поважних причин не проживають у житловому будинку належному позивачу, що за період з 2013 року не мають підстав стверджувати про якісь поважні причини не проживання, так як вони з 2013 року по 2015 рік, більш двох років нікуди не зверталися з питань вселення в даний житловий будинок, або на інші перешкоди, які заважали б проживати в одному житловому приміщені, тому що дані ствердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи і доказів цього позивач не надав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дійсно, як посилається позивач в своїй позовній заяві відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку, однак, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачка з неповнолітньою дитиною не проживає у спірному будинку з поважних причин, а саме в звязку з тим, що відповідач перешкоджає їй в цьому, що видно з висновку ст. УИМ Білгород - Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області про результати розгляду звернення ОСОБА_2 /л.с. 70/, іншого житла в неї не має, вона не втратила інтересу до вказаної житлової площі, при визнанні відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будуть порушені права її неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідачка ОСОБА_3, яка є дружиною позивача, потрапила у дорожньо - транспортну пригоду та з того часу знаходиться на лікуванні у міській клінічній лікарні № 11 м. Одеса, з діагнозом: закритий оскольчатий перелом дна, переднього та заднього краю правої вертлужної впадини, перелом головки правого стегна, вивих правого стегна, перелом переднього краю лівої вертлюжної впадини. Перелом седалищної кістки справа, /л.с. 69/ тому також з поважних причин не має можливості проживати у спірному будинку.

Суд критично відноситься до акту /л.с. 10, 24/ на який посилається позивач як на доказ не проживання відповідачів з 2013 року, письмових пояснень свідків в матеріалах справи, стосовно того, що відповідачі в житловому приміщені не проживають з 2013 року, оскільки вони тільки вказують на те, що вони не проживають у спірному приміщенні, однак причину не проживання не вказують.

Крім того, з письмових пояснень свідків /л.с. 47-57/ не можливо встановити причини не проживання, з'являлися чи ні відповідачі у спірному житловому приміщені, втратили інтерес до вказаного житла з причин проживання у іншому житловому приміщені.

Інші докази, які б підтвердили не проживання відповідачів у спірному приміщені відсутні.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, повязані з договором найму. Особи, які вселилися до наймача житлового приміщення у встановленому ст. 65 ЖК України порядку, набувають рівне право користування житловим приміщенням. Наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення своїх подружжя, дітей, батьків, а також інших осіб.

Згідно зі ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку /квартири/ не позбавляє їх право користуватися займаним приміщенням.

Як видно з наданої ОСОБА_2 довідки Старокозацької сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області від 10.05.2016 року № 656, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_5 - Дністровського району Одеської області. На території сільської ради власного житла, земельної ділянки та земельного паю не мають.

Відповідно до довідки № 643 від 10.05.2016 року управління соціального захисту населення, ОСОБА_2, отримує допомогу при народжені дитини на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01.09.2014 року по 30.09.2017 року, допомогу на дітей одиноким матерям з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року.

При таких обставинах, суд вважає, що права ОСОБА_3, ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 на житло порушене, тому повинне бути поновлене, в звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Білгород Дністровського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4, інтереси якого представляє ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Білгород Дністровської районної ради Одеської області, про вселення та зобовязання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком - задовольнити частково, вселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 у житловий будинок № 29, який розташований за адресою: Одеська область, Білгород Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Водоп"янова.

Що стосується позовних вимог про визнання за ними право користування житловим будинком, то в цієї частині суд вважає за необхідне в задоволені вимог відмовити, оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 є зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 - Дністровського району Одеської області, мають право користування вказаним житловим будинком, тому не має підстав для додаткового визнання за ними права користування житловим будинком.

Керуючись ст. ст. 156, 157 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст.10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України , суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Білгород Дністровського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_4, інтереси якого представляє ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Білгород Дністровської районної ради Одеської області, про вселення та зобовязання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 у житловий будинок № 29, який розташований за адресою: Одеська область, Білгород Дністровський район, с. Старокозаче, вул. Водоп"янова.

В іншій частині в задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я :