АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/717/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 639/5835/13-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів - КРУГОВОЇ С.С.,

- ОСОБА_2,

секретаря - Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» та ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 24 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до Жовтневого районного суду міста Харкова, в якому просив:

- в рахунок погашення заборгованості у розмірі 47112,06 доларів СШАзвернути стягнення на квартиру загальною площею 45.60 кв.м., житловою площею 28.00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу ПАТ КБ ПриватБанк вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № НAЕVGA00000001 від 16.08.2007 року з укладанням від імені відповідача договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

- виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказанної квартири.

- стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3441,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 16.08.2007 року з ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № НAЕVGA00000001. Відповідно до укладеного договору, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 34564,04 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.08.2014 року. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав внаслідок чого станом на 07.06.2013 року утворилась заборгованісать в розімір 47112,06 дол. США, що курсом 7,99 складає 376425,36 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 24 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та визначено, що зазначене рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В апеляційних скаргах:

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити вказане рішення в частині відстрочення виконання рішення на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ухвалити нове рішення, виключивши з резолютивної частини рішення суду посилання на відстрочення виконання рішення на час дії вказаного Закону.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом не враховано, що необхідною умовою застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є те, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя та у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Проте відповідно до відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу на праві власності належить будинок у Черкаській області за адресою: Канівський район, с. Григорівка, вул. Охтирська, б. 32.

Відповідно до матеріалів справи відповідач за місцем своєї реєстрації не отримує поштову кореспонденцію, а згідно даних кредитного договору та договору іпотеки адресою проживання відповідача є місто Київ, вул. Заболотного, 128/77. Отже, ОСОБА_4 не використовує спірну квартиру в якості постійного місця проживання.

Вказує, що посилання суду в оскаржуваному рішенні на технічний висновок, відповідно до якого будинок відповідача за адресою: Канівський район, с. Григорівка, вул. Охтирська, б. 32 є непридатним для проживання є неправомірним, тому, що цей висновок проведений не на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не зясовано чи було раніше застосовано кредитором право на повернення кредиту достроково.

Вказує, що суд першої інстанції не зясував повністю всі обставини справи, не проаналізував подані нею заперечення на позовну заяву, в яких було вказано, що 22 вересня 2011 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська була розглянута справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї та було ухвалено рішення про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором № НAЕVGA00000001 від 16.08.2007 року.

Стверджує, що суд порушив норми матеріального права не задовольнивши її клопотання про застосування строків позовної давності, тому, що кредитний договір був підписаний 16.08.2007 року, а позов до Жовтневого суду міста Харкова ПАТ КБ «ПриватБанк» подав 15.07.2013 року.

Підкреслює, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено не відстрочення виконання, а заборона примусового стягнення житлового майна.

Вважає, що в оскаржуваному рішені не зазначено з яких підстав суд відхилив докази, наведені нею у запереченнях на позовну заяву, а саме не прийнято до уваги попереднє рішення Кіровського районного суду місто Дніпропетровська від 22 вересня 2011 року.

Сторони про час і місце розгляду справи апеляційним судом повідомлені належним чином, в засідання не з»явились. Від ОСОБА_4 надійшла телеграма, в якій вона просить відкласти розгляд справи з посиланням на перебування у відпустці.

Оскільки за клопотанням відповідача вже відкладався розгляд справи, призначений на 25.04.2016 року, документального підтвердження причин неявки в судові засідання 25.04.2016 року і 21.06.2016 року до апеляційного суду ОСОБА_4 не надано, колегією суддів відхилено її клопотання і справа у відповідності до положень ст.305 ЦПК України розглянута без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді; перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про те, що скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 16.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № НAЕVGA00000001, за яким ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 34564,04 доларів США зі сплатою за користування кредитом 11.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.08.2014 року.

Того ж дня у забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( Іпотекодержатель) і ОСОБА_4 (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки № НAЕVGA00000001 , предметом якого є квартира загальною площею 45.60 кв.м., житловою площею 28.00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за вказаним договором належним чином не виконувала у зв»язку з чим станом на 07.06.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 41 112,06 дол.США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.06.2013 року складає 376425,36 грн.

Доводи скарги ОСОБА_4 про втрату позивачем права на звернення з позовом з посиланням на вирішення спору рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.09.2011 року та про незастосування судом строків позовної давності є безпідставними.

Рішенням, на яке посилається позивач, заборгованість за кредитним договором № НAЕV00000001 від 16.08.2007 року стягнута станом на 17.12.2010 року. При цьому кредитний договір не розірваний, свою дію не припинив. Будь-яких доказів виконання рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.09.2011 року матеріали справи не містять. До того ж, у цій справі позивачем заявлені вимоги не про стягнення заборгованості, а про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦПК україни позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте, в матеріалах справа така заява відповідача відсутня.

Отже висновок суду про набуття позивачем права на звернення стягнення на предмет іпотеки є правильним і в цій частині рішення скасуванню з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі відповідача не підлягає.

За рахунок продажу предмету іпотеки підлягають задоволенню вимоги іпотекодаржателя в розмірі 41 112,06 дол.США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.06.2013 року складає 376425,36 грн., з яких 175627,32 грн. (21980,89 дол.США) заборгованість за кредитом; 95373,19 грн.(22936,57 дол.США)- заборгованість по процентам за користування кредитом; 13295,36 грн.( 1664,00 дол.США)- заборгованість по комісії за користування кредитом; 73966,38 грн. (9257,37 дол.США) пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором і 18163,11 грн. ( 2273,23 дол.США) штрафи.

Згідно із ч.ч.1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української PCP, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української PCP регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української PCP, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший, погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української PCP громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української PCP встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до договору іпотеки № НAЕVGA00000001 від 16.07.2008 року (розділ предмет договору) предмет іпотеки належить іпотекодавцю наступним чином: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 11.03.1994 року; ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П»ятою Харківською державною нотаріальною конторою 25.06.2007 року.

Отже, предмет іпотеки не був придбаний ОСОБА_4 за рахунок кредитних коштів, а належав їй до укладення кредитного договору і договору іпотеки, тому виселення її з квартири, що є предметом іпотеки, у відповідності до ст.ст.39,40 ЗУ " Про іпотеку" та ст.109 ЖК української РСР можливо лише з наданням іншого постійного житла, яке має бути зазначено в рішенні суду.

Такі правові позиції,що є обов"язковими для всіх судів України в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висловлені Верховним Судом України у справах № 6-2947 цс 15 ( постанова від 03 лютого 2016 року) № 6-2830 цс 15 (постанова від 10 лютого 2016 року)

Між тим, ПАТ КБ «Приватбанк» заявлені до ОСОБА_4 і задоволені судом першої інстанції вимоги про виселення без надання іншого житлового приміщення. Посилання позивача на те, що квартира, яка є предметом іпотеки, не використовується відповідачем для постійного проживання і останні роки вона мешкає в місті Києві, а також на те, що відповідач має на праві власності житловий будинок в Черкаській області не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки з 1989 року ОСОБА_4 має реєстрацію постійного місця проживання в квартирі, що є предметом іпотеки.

Належних та допустимих доказів іншого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, у тому числі і в будинку № 32 по вул. Охтирська с. Григорівка, Канівського району Черкаської області позивачем не надано.

До того ж, згідно технічного висновку обстеження будівельних конструкцій приміщень цього житлового будинку , стан їх аварійний та непридатний для безпечної експлуатації. Звіт про вказане обстеження складено станом на 29.08.2015 року. Зазначаючи в скарзі про неналежність цього доказу, позивач не надав доказів іншого стану житлового будинку та доказів того, що він використовуєиться відповідачем у якості постійного місця проживання.

Неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення є підставою для скасування рішення суду першої інстанції про задоволення цих вимог та про застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.п.2,3 ч.1 ст. 307, п.1,4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» і ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 24 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" про виселення та в частині зупинення виконання рішення на період дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" скасувати. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ " ПриватБанк" про виселення відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) ОСОБА_2