233 № 233/1735/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з позовом до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» та уточнивши заявлені позовні вимоги (а.с.11-12), ОСОБА_1 просить: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 20 листопада 2015 року по 15 лютого 2016 року включно в розмірі 16152,80 грн., посилаючись на те, що він перебував у трудових правовідносинах з Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит» з 2010 року по 20 липня 2015 року, де працював начальником вимірювальної електротехнічної лабораторії. Звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач в день звільнення не здійснив виплату всіх сум, що належали йому від підприємства, зокрема, не виплатив заборгованість із заробітної плати за період з січня 2015 року по липень 2015 року у розмірі 21294,51 грн.

19 листопада 2015 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області на його користь з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 18111,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21 липня 2015 року по 19 листопада 2015 року включно у розмірі 13769,60 грн., а всього 31881,36 грн.

Заборгованість із заробітної плати у розмірі 13769,60 грн. повністю виплачена відповідачем 16 лютого 2016 року.

Тож, у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 листопада 2015 року по 15 лютого 2016 року включно, виходячи з його середньоденного заробітку у розмірі 264,80 грн., у загальному розмірі 16152,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з тих же підстав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши суду письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.33-35) в яких зазначив, що відповідач повністю не погоджується з вимогами позивача, з огляду на таке. За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Відповідач є вузько спеціалізованим підприємством по виготовленню, як основного виду продукції, виробів військового призначення та входить до складу Державного концерну «Укроборонпром». Загальний обсяг виготовлення продукції військового призначення від загального обсягу виготовлення продукції відповідачем становить майже 98 %.

Відповідач до 04 квітня 2014 року здійснював поставку виробів військового призначення на територію Російської Федерації на підставі Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про виробничу і науково - технічну кооперацію підприємств оборонної галузі промисловості від 18 листопада 1993 року, що підтверджується Посвідченням про реєстрацію № 793/04/2016 від 04 лютого 2013 року.

Вказані вище вироби внесені до річного Переліку товарів військового призначення та відвантажувалися згідно Разового дозволу № 28201000 від 30 січня 2014 року, виданого Державною службою експертного контролю України.

Таким чином впродовж 2014 року основним джерелом фінансування відповідача було надходження грошових коштів за реалізацію виробів військового призначення, які експортувалися на територію Російської Федерації.

Згідно листа Державного концерну «Укроборонпром» вих. № UOP 12.0-3287 від 04 квітня 2014р., відповідачу запропоновано тимчасово припинити відвантаження виробів військового призначення та подвійного використання до Російської Федерації.

Відповідно абзацу 19 розділу 8 Статуту Відповідача Державний концерн «Укроборонпром» видає обов'язкові до виконання Підприємствами накази, розпорядження та доручення.

Починаючи з другого кварталу 2014 р., у зв'язку з проведенням антитерористичної операції та враховуючи лист Державного концерну «Укроборонпром» вих. № UOP 12.0-3287 від 04 квітня 2014р., відвантаження виробів військового призначення та подвійного використання відповідачем до Російської Федерації зупинено.

Президент України Петро Порошенко своїм указом увів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони від 27 серпня 2014 року «Про заходи щодо удосконалення державної військово - технічної політики».

Згідно з рішенням РНБО, держава має вжити заходів щодо припинення експорту до Російської Федерації товарів військового призначення та подвійного використання з метою їх військового кінцевого використання Російською Федерацією, за винятком космічної техніки, яка застосовується для досліджень та використання космосу в мирних цілях у рамках міжнародних космічних проектів.

Виходячи з вищенаведеного, основною причиною виникнення затримки по виплаті заробітної плати позивачу є дуже тяжке фінансове становище підприємства і відсутність грошових коштів, внаслідок державної заборони експорту продукції КДНВП «Кварсит» на територію Російської Федерації.

/

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Висновком Донецької торгово-промислової палати від 27 травня 2014р. № ЮО-28/12-12/03 підтверджено, що невиконання відповідачем постачання продукції на територію Російської Федерації зупинено у зв'язку із настанням для відповідача обставин непереборної сили та ці обставини перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов'язань.

Таким чином затримка відповідачем виплати позивачу належних сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а саме в день його звільнення сталася не з вини відповідача, а внаслідок настання та дії форс - мажорних обставин.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275 - р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Костянтинівка (де розташоване КДНВП «Кварсит») віднесено до населених пунктів, де здійснювалась антитерористична операція.

На даний час антитерористична операція триває, рішення про її припинення не прийнято.

У зв'язку з чим, просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 16152,80 грн.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з Костянтинівським державним науково-виробничим підприємством «Кварсит», де працював начальником вимірювальної електротехнічної лабораторії. Звільнений 20 липня 2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

За вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач в день звільнення не здійснив виплату всіх сум, що належали йому від підприємства, зокрема, не виплатив заборгованість із заробітної плати за період з січня 2015 року по липень 2015 року у розмірі 21294,51 грн.

19 листопада 2015 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/5847/15-ц в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди позов задоволено частково, стягнуто з з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 18111,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21 липня 2015 року по 19 листопада 2015 року включно у розмірі 13769,60 грн., а всього 31881,36 грн., а також 500,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.13-15).

Виплата належних позивачеві при звільненні сум здійснена відповідачем у повному обсязі 16 лютого 2016 року, що сторонами у справі не оспорювалось.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 листопада 2015 року по 15 лютого 2016 року суд дійшов таких висновків.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно із ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Виходячи з позовних вимог щодо виплати середнього заробітку у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно із Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 23 квітня 2014 про «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато антитерористичну операцію.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», відповідно до якого м. Костянтинівка (де розташоване КДНВП «Кварсит») віднесено до населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Листом Донецької торгово-промислової палати від 27 травня 2014 року за № ЮО -28 /12-12/03 (а.с. 37-40) встановлено, що невиконання зобов'язань Костянтинівським державним науково - виробничим підприємством «Кварсит» у другому кварталі 2014 року за контрактом № 147/13 від 10.10.2013 року відбулося в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, при наявності фактів озброєних зіткнень на зазначеній території, блокування органів влади та інше та за своїм характером не залежало від волевиявлення сторін та третіх осіб, обставини є форс-мажорними для Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», тобто непередбачуваними, перебувають поза контролем та перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов'язань.

Зазначені обставини свідчать, що затримка виплати позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, відбулася не з вини Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит», а тому підстав для покладення на відповідача обов'язку з виплати на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд не вбачає.

Тож, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити у повному обсязі.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням - 30 травня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.В. Каліуш