Справа № 1304/3286/12 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А.Р.
Провадження № 22-ц/783/2982/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника Шевченківського ВДВС

Львівського МУЮ - Тагієва С.В., стягувача ОСОБА_3, його представника -

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 10 квітня 2012 року у справі за поданням старшого державного виконавця Шевченківського міського управління юстиції Комарніцької В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 10 квітня 2012 року подання старшого державного виконавця Шевченківського міського управління юстиції Комарніцької В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 задоволено

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого у АДРЕСА_1, без вилучення паспортного документа до сплати ним заборгованості згідно виконавчого листа №1-366, виданого 13.09.2011 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 228 539,67 грн.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Зазначає, що в поданні не міститься жодного доказу того, що він ухилявся від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, саме по собі невиконання зобов'язання не свідчить про вчинення умисних дій щодо ухилення від його виконання. Вказує, що обмеження у праві виїзду за кордон лише позбавляє його можливості поїхати в іншу країну, отримати певні гроші та виконати грошове зобов'язання. Крім того, в порушення вимог п.12.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року, державним виконавцем не було повідомлено його про направлення до суду подання про встановлення обмеження у виїзді його за кордон. Просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю - доповідача, представника Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ - Тагієва С.В., стягувача ОСОБА_3 та його представника -ОСОБА_4 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язання.

Згідно з положеннями ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За приписами п.18 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов»язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов»язань за рішенням.

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

З врахуванням наведеного, при вирішенні питання про тимчасове обмеження вказаного конституційного права державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця та тимчасово обмежуючи ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не виконано зобов'язання, покладене на нього виконавчим листом, виданим 13.09.2011 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості у сумі 228 539, 67 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Подання старшого державного виконавця мотивоване тим, що боржник добровільно рішення суду не виконав, на час звернення з поданням заборгованість ОСОБА_5 не погашена, він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. Незважаючи на вжиття державним виконавцем заходів для виконання виконавчого листа, рішення суду залишилось не виконаним.

Відповідно до норм чинного законодавства наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Саме на державного виконавця покладається тягар доказування ухилення боржника від виконання зобов'язання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен відбутися і бути наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків, у зв'язку з чим здійснюється примусове виконання.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває у заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2011 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Комарніцькою В.В. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №1-366, виданим 13.09.2011 року Залізничним районним судом м.Львова. Цією ж постановою боржнику запропоновано добровільно виконати рішення до 11.10.2011 року.

Боржник, який має невиконані зобов'язання, не може вважатися винним в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, і саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на нього рішенням суду.

На думку колегії суддів державним виконавцем не вжито достатніх заходів з метою виконання виконавчого листа, а вжиті ним заходи для виконання виконавчого листа свідчать про неповноту вчинення виконавчих дій, про відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

З врахуванням вищенаведеного, на думку колегії суддів у задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського міського управління юстиції Комарніцької В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_5 слід відмовити за недоведеністю саме ухилення боржника від виконання зобов'язань, оскільки мотиви зазначені в оскаржуваній ухвалі не є доказом такого ухилення.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали відсутня достатня аргументація необхідності застосування вказаного обмеження, не надано оцінки доказів, поданих державним виконавцем, не надано аналізу діям виконавця, які ним вживались для виконання виконавчого листа, суд обмежився лише відтворенням ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України та ч.1 ст. 377-1 ЦПК України. У мотивувальній частині ухвали відсутній висновок суду про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Залізничного районного суду м. Львова, відсутнє посилання на конкретні докази такого ухилення.

Оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, висновок суду першої інстанції про задоволення подання з підстав невиконання ОСОБА_5 зобов'язання, покладеного на нього виконавчим листом, виданим 13.09.2011 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості у сумі 228 539,67 грн. за відсутності доказів ухилення від виконання зобов'язання, не може бути підставою для задоволення подання.

Крім того, резолютивна частина ухвали не повинна містити висновків суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта, оскільки ЦПК України не містить норм про віднесення до юрисдикції суду розгляд питань про вилучення паспорта та не передбачають процедуру

До того ж, як зазначає ОСОБА_5 в апеляційній скарзі та підтверджується написаними ним поясненнями, які знаходяться в матеріалаї справи (а.с.9)- він не відмовляється від повернення боргу та хоче його повернути.

З наведених вище підстав оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням ухвали про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського міського управління юстиції Комарніцької В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого у АДРЕСА_1, без вилучення паспортного документа до сплати ним заборгованості згідно виконавчого листа №1-366, виданого 13.09.2011 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 228 539,67 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314 ч.1 п. 6, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 10 квітня 2012 року скасувати та постановити нову, якою:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського міського управління юстиції Комарніцької В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого у АДРЕСА_1, без вилучення паспортного документа до сплати ним заборгованості згідно виконавчого листа №1-366, виданого 13.09.2011 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 228 539,67 грн. - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.