Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/5308/15Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В.
№22-ц/778/749/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2015 року про залишення без задоволення скарги боржника у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, як боржник у виконавчому провадженні, звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби, в якій просила зобов'язати відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (надалі - ДВС України) призначити рецензування звіту незалежної оцінки нерухомого майна загальною площею 2374,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого вона є; до проведення рецензування звіту призупинити призначений на 05.08.2015 року електронний аукціон з реалізації арештованого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2015 року (а.с.99-101) скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в частині вимог про зобов'язання призначити рецензування звіту незалежної оцінки нерухомого майна, а також про зупинення призначеного на 05 серпня 2015 року електронного аукціону з реалізації арештованого майна залишено без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2015 року (а.с.102-106), з урахуванням ухвали від 18 грудня 2015 року про виправлення описки (а.с. 111) скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, боржник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а. 113-117) просила ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_2 про визнання бездіяльності Державної виконавчої служби України.

Апеляційне провадження за цієї скаргою боржника було відкрите апеляційним судом 19 січня 2016 року (а.с. 125), справу призначено до апеляційного розгляду.

Розгляд цієї справи двічі - 10 березня 2016 року та 21 квітня 2016 року відкладався апеляційним судом за клопотаннями боржника ОСОБА_2 та представника останньої за довіреністю (а.с.139) ОСОБА_3, які надавали апеляційному суду до своїх клопотань докази про їх стаціонарне лікування.

У судове засідання 12 травня 2016 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.135-136) боржник ОСОБА_2 та представник відділу примусового виконання рішень ДВС України не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки боржника ОСОБА_2 і представника відділу примусового виконання рішень ДВС України у дане судове засідання та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника боржника ОСОБА_2 за довіреністю (а.с. 139) ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника, який у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначав, що бездіяльність посадової особи відділу примусового виконання рішень ДВС України полягає в неотриманні рецензування звіту з незалежної оцінки майна, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга боржника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без задоволення скаргу боржника на бездіяльність посадових осіб примусового виконання рішень ДВС України у цій справі, керувався Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383, 387, 292-294 ЦПК України та виходив із необґрунтованості вимог цієї скарги та, відповідно, відсутності підстав для задоволення останньої.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 18 лютого 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойком О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 30 січня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у сумі 13316229,08 грн. (а. с. 36).

Постановою зазначеної посадової особи відділу примусового виконання рішень ДВС України від 29.10.2014 року ТОВ «Українська експертна група» в особі Антонова В.О. призначено експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні, якому доручено надати письмовий висновок про оцінку майна, що зазначене в акті опису й арешту майна (а. с. 51).

Повідомлення про експертну оцінку майна 04 березня 2015 року направлено сторонам виконавчого провадження (а. с. 54).

17 березня 2015 року до відділу примусового виконання рішень ДВС України надійшла заява боржника ОСОБА_2, яка містить твердження про незгоду з визначеною вартістю майна і повідомлення про намір оскаржувати висновок в судовому порядку (а. с. 57-58).

Постановою державного виконавця Бойка О.М. від 26.03.2015 року (а.с. 59) ПП «Консалтингова група «Арго-експерт» призначено експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні, якому доручено провести рецензування звіту з незалежної оцінки майна.

Копія зазначеної постанови в цей же день направлена експерту і сторонам виконавчого провадження, у супроводжувальному листі до останньої було чітко зазначено, що витрати по оплаті рецензування несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки; експерту; у разі несплати ОСОБА_2 коштів за рецензування звіту, негайно повідомити відділ примусового виконання рішень ДВС України (а.с.60).

Із листа ПП «Консалтингова група «Арго-експерт» вбачається, що станом на 04 червня 2015 року жодна із сторін з приводу оплати рецензування до суб'єкта господарювання не зверталась (а.с.63).

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про виконавче провадження " примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження - це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, зокрема, судових наказів (ст. 17 Закону).

Відповідно до ст. ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, забезпеченням чого є широкий спектр прав при здійсненні виконавчого провадження.

В силу ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі, в спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов'язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В силу ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Вирішуючи скаргу на користь державного виконавця (посадової особи) державної виконавчої служби, суд першої інстанції правильно не вбачав в її діях порушень вимог закону та посягань на право боржника ОСОБА_2, як учасника виконавчого провадження, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, 17 березня 2015 року боржник за вищезазначеним виконавчим провадженням ОСОБА_2 звернулась до органу державної виконавчої служби з заявою про незгоду з визначеною вартістю майна, що містила повідомлення про наміри особи оскаржувати висновок про вартість нерухомого майна в судовому порядку.

На виконання вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» 26 березня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення рецензування звіту з незалежної оцінки майна, копія якої отримана боржником разом з листом, що містить роз'яснення про обов'язок сторони, яка не згодна з оцінкою, оплатити рецензування (а.с.59-60), у зв'язку з чим доводи заяви про непризначення рецензування суд першої інстанції правильно визнав хибними.

Факт отримання зазначених документів боржником у суді першої інстанції не спростовувався, сторона боржника спрямовувала свої вимоги в русло тверджень про те, що законом не врегульовано питання, хто і коли саме із осіб виконавчого провадження повинен нести тягар оплати рецензування.

Суд першої інстанції правильно вважав, що така заява не відповідає змісту викладених в скарзі доводів про бездіяльність посадових осіб відділу примусового виконання рішень ДВС України, що виразилась в ігноруванні вимоги боржника про проведення рецензування, між тим вона також не ґрунтується на законі, оскільки з наведеної статті 58 Закону «Про виконавче провадження» беззаперечно випливає, що витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки.

Про готовність нести тягар цих видатків боржник ОСОБА_2 повідомила державного виконавця (ці обставини визнані боржником в її скарзі а.с.3).

Між тим оплату рецензування не лише не здійснено боржником до 04 червня 2015 року, а боржник, навіть, не зверталась до визначеної державним виконавцем особи - суб'єкта оціночної діяльності з ініціюванням цього питання, що зумовило правомірне рішення посадової особи державної виконавчої служби після отримання листа ПП «Консалтингова група «Арго-експерт» про продовження виконавчого провадження за загальними правилами законодавства про виконавче провадження (а. с. 64).

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, а відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однак, суд першої інстанції правильно вважав, що оскільки встановлено, що права боржника при вищевикладених обставинах посадовою особою відділу примусового виконання рішень ДВС України не порушено, то підстав для задоволення вищезазначеної скарги боржника у цій справі немає.

Доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_2 про наявність порушень вимог закону при постановленні оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на законі та наявних у цій справі доказах, спростовуються вищезазначеними встановленими судом у цій справі фактичними обставинами.

Чинним законодавством, зокрема ст. 58 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено обов'язок державного виконавця призначити рецензування звіту про оцінку майна у разі заперечення боржником ОСОБА_2 проти результатів оціни майна у виконавчому провадженні, що було виконано посадовою особою відділу примусового виконання рішень ДВС України у даному досліджуємому судом виконавчому провадженні.

Неотримання висновку з рецензування звіту про оцінку майна з незалежних від посадової особи (державного виконавця) відділу примусового виконання рішень ДВС України причин, а саме: через неоплату витрат, пов'язаних з рецензуванням звіту про оцінку майна, боржником ОСОБА_2, яка мала їх сплатити, оскільки заперечує проти результатів оцінки, або стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке могло їх авансувати, не свідчить про бездіяльність посадової особи відділу примусового виконання рішень ДВС України у даному виконавчому провадженні.

Дії посадової особи відділу примусового виконання рішень ДВС України щодо подальшого виконання виконавчого листа № 0827/6653/2012, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 30.01.2014 року, відповідно до вимог чинного законодавства, про здійснення якого були повідомлені сторони виконавчого провадження, у тому числі боржник ОСОБА_2 листом від 15.06.2015 року № Р-3208/2-219/1 (а.с. 64), не були предметом оскарження у цій справі за скаргою боржника ОСОБА_2, а тому правомірність (неправомірність) останніх судом у цій справі не розглядалась.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом боржнику ОСОБА_2 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію понесених нею судових витрат у цій справі у вигляді судового збору у розмірі 243,60 грн. (а.с.124) за подачу цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2015 року про залишення без задоволення скарги боржника у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С.Каракуша К.В.Стрелець Л.Г.