Справа № 301/1054/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом Обласного Фонду інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Обласний Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за Кредитним договором №335 від 18 грудня 2007 року в сумі 41589 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно кредитного договору №335 від 18.12.2007 року про надання кредиту на будівництво житлового будинку та господарських споруд (далі - Договір) Обласний Фонд інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості надав відповідачу ОСОБА_1 кредит на загальну суму 50 000 грн. строком на двадцять років зі сплатою 3% річних за користування кредитом для добудови житлового будинку за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с.Брід, вул. Леніна, б/н.

У відповідності до п.п. 4.1., 6.5 та 7.3. Договору, погашення кредиту та відсотків за користування ним повинно здійснюватися в повному обсязі згідно розрахунків, наданих Фондом.

Пунктом 7.4. Договору позивачу надано право, у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань, тобто істотним порушенням договору, що виражено у неповерненні кредитних коштів протягом року, розірвати кредитну угоду з своєї ініціативи одночасно з вимогою повернення всієї суми кредиту та відсотків одразу, а у випадку відмови позичальника добровільно це зробити, в судовому порядку.

На забезпечення повернення кредиту, 07 квітня 2008 року із ОСОБА_2 було укладено договір поруки, що посвідчений приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3

ОСОБА_1 зобовязання за договором кредиту належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 20 травня 2016 року його борг перед Обласним Фондом інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості становить 41589 грн. Дана сума складається з: заборгованості за кредитом у сумі 32725 грн., заборгованості за відсотками у сумі 6377 грн. та пені у сумі 2487 грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту у сумі 41589 грн. та судові витрати в сумі 1450 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні 29.06.2016 рок зменшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів солідарно 30225 грн. кредитних коштів, 5330 грн. відсотків за користування кредитом за період з ІІ кварталу 2016 року по 30.11.2028 року та пеню в межах однорічного строку. Пояснив, що протягом дії договору відповідач систематично порушує терміни погашення кредиту і відсотків, що привело до нарахування пені. Так, відповідачем ОСОБА_1 оплата кредиту та відсотків за 1 квартал 2014 року проведено тільки 15.05.2014 року, а за 2-4 квартали 2014 року та 1 квартал 2015 року тільки 24.11.2015 року. Не зважаючи на те, що на день розгляду справи відповідачем погашена заборгованість по сплаті кредиту та відсотків, а також ним сплачений черговий платіж за кредитом за 2 квартал 2016 року, просив стягнути достроково з відповідачів солідарно тіло кредиту, відсотки за користування кредитом за весь час дії договору, тобто до 30.11.2028 року включно, а також пеню в межах річної позовної давності.

У судове засідання 30.06.2016 року представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву, в якій просив провести подальший розгляд справи за його відсутності, зменшений позов підтримав та подав розрахунок пені у сумі 1622,84 грн. за період з 29.06.2015 року по 29.06.2016 року ( а.с.52,53).

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні зменшений позов визнав частково і пояснив, що ним систематично, згідно наданих позивачем розрахунків, тобто щоквартально, вносилася плата на погашення кредиту та відсотків. Дійсно у 2014-2015 роках він несвоєчасно вносив плату на погашення кредиту, оскільки перебував, у тому числі, на стаціонарному лікуванні та проходив тривалий курс реабілітації. На даний час ним погашено всю заборгованість по кредиту та відсотках, у тому числі, поточний платіж за 2 квартал 2016 року, тому просив відмовити в позові про дострокове стягнення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за період до 30.11.2028 року включно. Щодо стягнення пені просив застосувати позовну давність. Вимоги про стягнення нарахованої за один рік пені у сумі 1622,84 грн. визнав.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце судового розгляду справи відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявилася, причини неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала (а.с. 36,39).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 11-16, 509, 525, 526, 610, 614, 625, 629, 1054 ЦК України, цивільні зобов'язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; порушення зобовязання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, передбачених договором; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі відповідно до умов договору та положень закону вимагати виконання порушеного зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно кредитного договору №335 від 18.12.2007 року (а.с. 10-11), ОСОБА_1 отримав кредит загальною сумою 50000 грн. строком на двадцять років зі сплатою 3% річних за користування кредитом для добудови житлового будинку за адресою: Закарпатська область, с.Брід, вул. Леніна, б/н.

Кредитні кошти відповідачем отримано поетапно: 13.02.2008 року ОСОБА_1 отримано 35000 грн., а 22.02.2008 року 15000 грн. Дана обставина підтверджується копіями відповідних платіжних доручень ( а.с.9,55). Не заперечував таке і сам відповідач.

У відповідності до п. 4.3. Договору, погашення кредиту та відсотків за користування ним повинно здійснюватися рівними частинами щомісяця, до останнього числа місяця, згідно розрахунків наданих Фондом (а.с. 10).

Однак, відповідно до п.п. 6.5 та 7.3. Договору, погашення кредиту та відсотків за користування ним повинно здійснюватися в повному обсязі згідно розрахунків, наданих Фондом.

З пояснень представника позивача вбачається, що позичальнику кредитором щороку надсилалися розрахунки погашення кредиту, які фактично є графіками погашення кредиту та відсотків (а.с.49-54). З наданих суду розрахунків погашення позики вбачається, що ОСОБА_1 мав здійснювати погашення кредиту і відсотків поквартально у визначеному в розрахунку розмірі, а не щомісячно рівними частинами, яка указано у п.4.3 договору.

Дану обставину підтвердили у судовому засіданні як представник позивача, так і сам відповідач.

Відповідно до довідки щодо повернення позики згідно кредитної угоди №335 від 18.12.2007 року (а.с. 7-8) та розрахунку пені (а.с. 20), станом на 20 травня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 становила 41589 грн.

Дана сума боргу складалася з:

- заборгованості за кредитом у сумі 32725 грн.;

- заборгованості по відсотках у сумі 6377 грн., що розраховані до кінця дії договору, тобто до 30.11.2028 року включно;

- пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у сумі 2487 грн., що розраховано за період з І кварталу 2014 року по І квартал 2016 року, тобто з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року.

З вказаної довідки вбачається, що відповідачем не внесено платіж за 1 квартал 2014 року, 3-4 квартали 2014 року та 1-3 квартали 2015 року.

Однак, 24.11.2015 року відповідачем внесено платіж у сумі 2500 грн. кредиту та 1276 грн. відсотків, що відповідає розміру плати за чотири квартали (а.с.7).

Згідно п.6.11 Кредитної угоди, кошти для погашення заборгованості у першу чергу направляються для оплати відсотків за кредит, потім на погашення простроченої заборгованості і після погашення кредиту.

Враховуючи наведене, здійснений відповідачем ОСОБА_1 платіж від 15.05.2014 року було направлено на погашення платежу (кредит та відсотки) за І квартал 2014 року, платіж від 24.11.2015 року на погашення платежу (кредит та відсотки) за ІІ-ІV квартали 2014 року та І квартал 2015 року, а платіж від 23.02.2016 року за ІІ квартал 2015 року.

Дану обставину підтвердив у судовому засіданні і представник позивача.

Тобто, на день звернення позивача до суду 27.05.2016 року (а.с.12) заборгованість відповідача за кредитною угодою становила 3 платежі: за 3-4 квартали 2015 року та 1 квартал 2016 року (період з 01.07.2015 року по 31.03.2016 року) на суму 1875 грн. по кредиту та 725 грн. по відсотках (а.с.7).

Як на підставу дострокового стягнення з відповідачів кредитних коштів та відсотків, що нараховані до кінця строку дії договору (до 30.11.2028 року), позивач посилається на п.7.4 Кредитної угоди.

Згідно вимог ст.ст. 627-629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 7.4. Кредитної угоди, у випадку невиконання позичальником своїх договірних зобовязань, тобто істотним порушенням договору, що виражено в неповерненні кредитних коштів протягом року, Фонд вправі розірвати кредитну угоду з своєї ініціативи одночасно з вимогою повернення всієї суми кредиту та відсотків одразу, а у випадку відмови позичальника добровільно це зробити, в судовому порядку, шляхом звернення стягнення на заставлене майно позичальника чи шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом, або на майно поручителя в установленому законом порядку.

З позовною вимогою про розірвання кредитної угоди позивач до суду не звертався.

Необхідність дострокового стягнення кредитних коштів позивач обґрунтовує істотним порушенням відповідачем договору, що виразилося в неповерненні кредитних коштів протягом одного року.

Однак, у судовому засіданні встановлено, що на день звернення до суду відповідачем ОСОБА_1 не внесено платежі по кредиту за період з 01.07.2015 року по 31.03.2016 року, тобто за період, що є меншим за один рік.

З пояснень відповідача вбачається, що протягом 2014-2015 років він проходив тривале, у тому числі, стаціонарне лікування, а також реабілітацію, що вимагало значних фінансових витрат та стало причиною порушення строків повернення кредитних коштів (а.с.54).

В ході розгляду справи відповідач сплатив як заборгованість за кредитом та відсотками (1875 грн.+812 грн.), так і вніс черговий платіж по погашенню кредиту за 2 квартал 2016 року (625 грн.+235 грн.). Дана обставина підтверджується поданими суду квитанціями від 25 червня 2016 року ( а.с.56,57).

Отже, на день розгляду справи відповідач не має заборгованості ні по поверненню тіла кредиту, ні по поверненню відсотків.

У звязку з повним погашенням відповідачем заборгованості за кредитом та внесенням ним чергового платежу по кредиту, в ході розгляду справи представник позивача зменшив позовні вимоги і просив достроково стягнути з відповідачів тіло кредиту у сумі 30225 грн., відсотки за користування кредитом у сумі 5330 грн. за період з ІІІ кварталу 2016 рок по ІV квартал 2028 року включно.

Враховуючи наведене, оскільки на день розгляду справи відповідачем усунуто порушення строків повернення кредитних коштів і таке порушення сталося з поважних причин (хвороба відповідача ОСОБА_1І.), суд вважає, що підстав для дострокового стягнення з відповідачів кредитних коштів не має.

За таких обставин суд вважає, що в позові в частині стягнення тіла кредиту у сумі 30225 грн. та відсотків за користування кредитом у сумі 5330 грн. за період з ІІІ кварталу 2016 рок по ІV квартал 2028 року включно, слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені суд приходить до наступного.

Згідно п.п. 5.3., 7.3. Кредитної угоди, ОСОБА_1 зобовязувався за порушення строків повернення кредиту та відсотків за користування ним сплатити Фонду пеню за кожний день затримки платежу в розмірі подвійної ставки НБУ (а.с. 10 на звороті, 11).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З договору поруки вбачається, що 07.04.2008 року відповідачка ОСОБА_2 зобовязувалась: відповідати як солідарний боржник за виконання зобовязань по кредитній угоді №335 від 18.12.2007 року у повному обсязі; за порушення строків повернення сум, обрахованих відповідно до п.2.1. цього договору, а також за несвоєчасне перерахування коштів, сплатити Фонду пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно перерахованих сум (а.с. 6).

Строк дії договору поруки у договорі не визначено. Однак, кредитний договір №335 від 18 грудня 2007 року укладено строком на двадцять років.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів пеню за порушення строків повернення кредиту у сумі 2487 грн. за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року, згідно розрахунку ( а.с.20).

У звязку із заявою відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені, в ході розгляду справи представник позивача зменшив позов і просив стягнути з відповідачів солідарно пеню в межах річного строку давності.

30.06.2016 року позивачем надіслано розрахунок пені за період з 29.06.2015 року по 29.06.2016 року у сумі 1622,84 грн., згідно уточненого розрахунку (а.с.53).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поруки відповідачці ОСОБА_2 було направлено досудове попередження №101 від 22.09.2015 року, в якому зазначено про наявність заборгованості за кредитним договором (кредит, відсотки, пеня) та необхідність її добровільного погашення у строк до 30.09.2015 року (а.с. 4).

З пояснення представника позивача вбачається, що після направлення вказаної вимоги 24.11.2015 року відбулося часткове погашення боргу.

Оскільки борг за кредитним договором у повному обсязі погашений не був, відповідачці ОСОБА_2 26.02.2016 року знову направлено вимогу про необхідність погашення боргу (а.с.48).

Вимога позивача щодо повного погашення заборгованості не виконана та борг за пенею не погашено.

За таких обставин суд вважає, що вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів пені за порушення строків повернення кредиту і відсотків за період з 29.06.2015 року по 29.06.2016 року у сумі 1622,84 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України та п.п. 13, 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає стягнути з відповідачів на користь позивача по 689 грн. судових витрат, що складаються з судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (враховуючи, що 1378 грн. це мінімальний розмір судового збору, що сплачує юридична особа при зверненні до суду з вимогою майнового характеру).

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1450 грн., тобто у більшому розмірі, ніж визначено законом. Згідно ст.7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З таким клопотанням позивач до суду не звертався.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 509, 525, 526, 551, 554, 627-629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 31, 57-60, 88 ч.1, 158 ч.2, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Обласного Фонду інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості пеню за порушення строків повернення кредиту та відсотків за кредитним договором №335 від 18 грудня 2007 року у сумі 1622 (одна тисяча шістсот двадцять два) грн. 84 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Обласного Фонду інвестування обєктів соціальної сфери та промисловості по 689 (шістсот вісімдесят девять) грн. судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських