АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Пікуль А.А., Невідомої Т.О.

при секретарі Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом-М» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29.04.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, Айвібрідж Венчерз Лімітед про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України та Айвібрідж Венчерз Лімітед, в якому просив визнати повністю недійсним свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг; зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг та опублікувати інформацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що знак для товарів і послуг за Свідоцтвом України НОМЕР_1 не відповідає умовам надання правової охорони, визначеним ч.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг», оскільки є таким, що відображає лише форму, яка обумовлена природним станом товару чи необхідністю отримання технічного результату, тривимірним об'єктом, форма якого обумовлена виключно функціональним призначенням та реалістичним відображенням товару.

Справа № 760/835/14-ц
№ апеляційного провадження 22-ц/796/572/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.04.2014 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, Айвібрідж Венчерз Лімітед про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ТОВ «Інтерфом-М» звернувся із апеляційною скаргою, так як вважає, що ухвалене рішення суду суперечить фактичним обставинам справи, не прийнято до уваги суттєвих обставин справи, порушені норми матеріального та процесуального права. Вказане рішення, як таке, що має преюдиціальне значення було покладене в основу рішення господарського суду, який відмовив їм у задоволені позову, в зв'язку з чим вважають, наявним порушення їх прав саме оскаржуваним рішенням. На підставі викладеного, вважають, що вказаним рішенням суду порушуються їх права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Ухвалою від 23.11.2015 відкрито апеляційне провадження у справі.

В судовому засіданні, під час проведення підготовчих дій, до початку розгляду справи по суті представниками сторін та представниками особи, яка подала апеляційну скаргу, висловлені міркування та наголошено на тому, що якщо оскаржуваним рішення не вирішені питання про права та обов'язки особи, яка подала апеляційну скаргу, то суд мав відмовити у відкритті апеляційного провадження.

З огляду на характер та зміст клопотань, поданих в апеляційному суді, обставин, які стали відомі суду під час їх розгляду, з ініціативи суду поставлено питання про закриття апеляційного провадження на підставі положень ст. 292 ЦПК України.

Представники особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заперечували проти закриття апеляційного провадження.

Представник Державної служби інтелектуальної власності Потоцький М.Ю. та представник Айвібрідж Венчерз Лімітед Шум О.М. вирішення вказаного питання залишили на розсуд суду.

Представник позивача ОСОБА_9 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов'язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК, ст.ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

У даній справі рішенням суду відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, Айвібрідж Венчерз Лімітед про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг та зобов'язання вчинити певні дії. А отже вказаним рішенням не вирішено питання про права та обов'язки особи, яка подала апеляційну скаргу - ТОВ «Інтерфом-М».

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ТОВ «Інтерфом-М» вказувало на порушення своїх прав, оскільки оспорюване рішення, як таке, що має преюдиційне значення, було покладене в основу рішення господарського суду м. Києва від 05.11.2015.

До апеляційної скарги долучена копія вступної і резолютивної частини вказаного судового рішення /т.2 а.с.182/. В ході розгляду справи був наданий повний тест, з якого вбачається, що суд відмовив у задоволені позовних вимог ТОВ «Інтерфом-М» до Державної служби інтелектуальної власності України, Айвібрідж Венчерз Лімітед про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг та зобов'язання вчинити певні дії з посиланням на факти, встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29.04.2014 у справі № 760/835/14-ц /т.4 а.с.127-133/. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Інтерфом-М» подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду та за їх клопотанням зупинено провадження в апеляційному господарському суді.

З наведеного вбачається, що ТОВ «Інтерфом-М» використало своє право на судовий захист в порядку встановленому законом, шляхом звернення до господарського суду. Вимоги і підставі заявлені в ході даного провадження та провадження в господарському суді /т.2 а.с.154-168/ є ідентичними. Проте в даному провадження їх розгляд не вбачається можливим з огляду на наступне.

Компетенція апеляційної суду стосується перевірки прийнятого судом першої інстанції рішення, при цьому положення ст. 303 ЦПК України щодо меж розгляду справи мають бути додержані. А отже апеляційний суд навіть у разі подання апеляційної скарги, особою, яка не брала участі у справі, обмежений вимогами заявленими в суді першої інстанції, а також обмежений у прийнятті нових доказів у справі. Характер та зміст клопотань поданих в апеляційному суді, особою, яка подала апеляційну скаргу свідчить про те, що вони здійснені не з метою підтвердження порушеного права оскаржуваним рішенням, а з метою доведеності власної правової позиції щодо правомірності реєстрації відповідачами знаку для товарів і послуг. Натомість, позов був пред'явлений іншою особою, яка визначила підстави і межі судового розгляду, в рівній мірі користувалась процесуальними правами та погодилась з ухваленим у справі рішенням.

Разом з цим слід звернути увагу, що суд має забезпечити додержання основних принципів процесуального права, зокрема, принципу рівності учасників процесу, принципу диспозитивності та щодо реалізації права на звернення до суду в установленому законом порядку всіх учасників розгляду з додержанням правил всіх стадій розгляду (ст.ст. 3,5,10,11 ЦПК України). А отже особа, яка подала апеляційну скаргу, хоча і не брала участі при розгляді справи судом першої інстанції, не може мати привілеїв стосовно реалізації своїх прав в порівнянні з іншими учасниками судового розгляду як щодо стадій розгляду справи, так і щодо порядку подачі доказів у справі. До того ж правовідносини між особою, яка подала апеляційну скаргу, та відповідачами носять господарсько-правовий характер, а тому не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, в тому числі і на стадії апеляційного розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо преюдиційного характеру оспорюваного судового рішення колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно ч. 3 до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Представники ТОВ «Інтерфом-М» вказують на те, що судом першої інстанції була встановлена відповідність свідоцтва України НОМЕР_1 умовам надання правової охорони відповідно до вимог Закону України «Про охорону прав знаків для товарів і послуг». Проте, обставини відповідності свідоцтва умовам правової охорони не є такими, що встановлені відносно особи, а тому не можуть бути преюдиційними. А тому вказане судове рішення не може позбавити іншу особу оскаржувати це свідоцтво із зазначенням інших підстав та доказів.

Крім того, за змістом ч. 3 ст.61 ЦПК України, учасники процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені судовим рішенням в іншій цивільній, господарській або адміністративній справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені. Водночас передбачене звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні іншими особами.

Вказаний висновок ґрунтується також на правових позиціях, викладених Верховним Судом України у Постанові Пленуму № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі». Так, у п. 7 роз'яснено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, в інших випадках - ці обставини встановлюються на за загальних підставах.

За змістом ч. 3 ст.14, ч.3 ст. 61, ч. 2 ст.223 ЦПК України особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених в судовому засіданні доказів.

У Постановах від 03.02.2016 та від 17.02.2016 Верховний Суд України також вказав на те, що за змістом зазначеної статті (ст. 292 ЦПК України) право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках (справа № 6-76цс16 та справа № 6-885цс15).

У даній справі не вбачається і несприятливих наслідків, завданих, саме, оскаржуваним судовим рішенням, оскільки особа не позбавлена права здійснення захисту в порядку господарського судочинства. При цьому, посилання на пред'явлену до них вимогу не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду, оскільки вимога ґрунтується на наявності зареєстрованого права власності на знак для товарів і послуг, а не на рішенні Солом'янського районного суду м. Києва.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не вирішував питання про права і обов'язки ТОВ «Інтерфом-М», а тому воно не є особою, що має право на оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень, викладених п. 8 Постанови Пленуму № 12 від 24.10.2008 при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційне провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 292, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом-М» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29.04.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби інтелектуальної власності України, Айвібрідж Венчерз Лімітед про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: