АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріМішкіній А.В.
за участю: позивача ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6,

відповідача ОСОБА_7,

представника третьої особи СкопичД.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, треті особи Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про надання дозволу на продаж квартири, де правом користування наділена малолітня дитина, придбання квартири на ім'я малолітньої дитини та реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері, усунення перешкод, виселення та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 103-111/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, не надано належної оцінки позовним вимогам щодо систематичного порушення відповідачем правил співжиття, зокрема показанням свідків, зверненню щодо укладення договору оренди в порядку ст. 162 ЖК України, актам обстеження квартири та іншим доказам чинення перешкод у користуванні квартирою в тому числі несплаті комунальних послуг, що підтверджує сама відповідач. Також зазначив, що судом першої інстанції в порушення ч. 7 ст. 177 СК України зазначено, що суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до виключної компетенції іншого органу влади або місцевого самоврядування, оскільки вказаною нормою саме на суд покладено вирішення спору щодо управління майном дитини в разі відсутності домовленості між батьками. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

справи 761/18823/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5578 /2016
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що позивач і відповідач з 25.09.2010 року по 03.09.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину - малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_7 разом із дитиною проживають в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить позивачу ОСОБА_5 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.07.2000 року /а.с. 25/.

Згідно із витягами з протоколу № 5 від 11.03.2015 року та № б від 25.03.2015 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації було розглянуто заяви ОСОБА_5 про продаж належної йому 2-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, де правом користування наділений малолітній ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, за умови одночасного придбання на ім'я дитини 1-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 з метою покращення майнових прав дитини, комісія не заперечувала проти продажу квартири за умови одночасного придбання на ім'я дитини 1-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 48, 53/,

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов дитини від 12.03.2015 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 придатна для проживання дитини /а.с. 56/.

В подальшому, комісією було повторно прийнято рішення про можливість продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 за умови одночасного придбання на ім'я дитини 1-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 та запропоновано ОСОБА_5 звернутися до суду /а.с. 48/.

Крім того, позивачем надано суду копію попереднього договору про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, згідно з яким сторони домовились укласти основний договір купівлі-продажу не пізніше 20.05.2016 року /а.с. 88/, обстеження житлово-побутових умов дитини у квартирі АДРЕСА_2 службою у справах дітей не проводилось та згода комісією на її купівлю не надавалась.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо надання дозволу на продаж квартири, де правом користування наділена малолітня дитина, придбання квартири на ім'я малолітньої дитини та реєстрацію місця проживання дитини без згоди матері, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 177 СК України про те, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Встановивши, що малолітній ОСОБА_10 не має права власності у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а лише право користування, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що до виключних повноважень органу опіки і піклування належить питання щодо надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло, а суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до виключної компетенції іншого органу влади або місцевого самоврядування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення та зобов'язання зняти з реєстрації місця проживання відповідача, суд першої інстанції керувався ст. 9, 156, 157 ЖК УРСР, прийшовши до висновку, що сам факт припинення сімейних відносин із власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник квартири має право відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Передбачені ст. 9, 156, 157 ЖК УРСР обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК УРСР. Таких висновків Верховний Суд України дійшов в ухвалі від 31.01.2007 р. у справі № 6-24089св06 та рішенні від 28.05.2008 р. у справі № 6-20552св07.

Також, судом першої інстанції вказано на вимоги ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР про те, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Доказів на підтвердження зазначених у викладеній статті обставин позивачем суду першої інстанції не надано. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що з відповідачем проживає малолітній ОСОБА_10, 2011 року на народження, рішення суду щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_10 відсутнє, у зв'язку з викладеним суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову в частині виселення відповідача та зняття її з реєстраційного обліку відсутні.

Також судом першої інстанції встановлено, що на а.с. 88 міститься попередній договір щодо купівлі у майбутньому квартири АДРЕСА_2, однак згоди органів опіки відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» на укладення такого договору не надано.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд першої інстанції, відмовляючи у наданні дозволу на продаж квартири, де правом користування наділений малолітній, з одночасним придбанням на його ім'я іншого житла, зазначаючи, що суд не може перебирати на себе повноваження, віднесені до виключної компетенції іншого органу влади або місцевого самоврядування, не врахував, що мати неповнолітнього заперечує проти такого продажу у зв'язку з чим і виник спір.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно з ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

В даному випадку така згода, саме щодо визначення місця проживання дитини, а не з ким буде проживати дитина, між батьками відсутня.

Саме в даному випадку позивач намагається реалізувати своє право власності на належну йому квартиру АДРЕСА_1, в якій зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_7 та їх спільний малолітній син ОСОБА_10, 2011 р.н.

Так, відповідно до п. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

В процесі розгляду справи апеляційним судом, комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації було надано дозвіл на продаж квартири АДРЕСА_1, в якій правом користування наділений малолітній ОСОБА_10, 2011 р.н., з одночасним придбанням житла - квартири АДРЕСА_3 на ім'я малолітнього ОСОБА_10, 2011 р.н.

Крім того, комісією зазначено, що мати малолітнього ОСОБА_7 категорично проти відчуження квартири. /витяг з протоколу №9 від 27.04.2016 р./

Також, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 були надані заява на ім'я голови комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації щодо надання дозволу на укладення від її імені а також від імені та в інтересах малолітнього договору купівлі-продажу по Ѕ частки квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності позивачу, та дані щодо реєстраційного номеру на видачу розпорядження на укладення угод стосовно житла, право користування яким має малолітній, на підтвердження наміру щодо надання згоди на такий продаж, за встановленою самою ОСОБА_7 ціною.

Відмовляючи у наданні згоди позивачу на продаж квартири з одночасним придбанням на ім'я малолітнього сина однокімнатної квартири, відповідач ОСОБА_7 фактично зловживає своїми правами щодо адекватного та ефективного захисту прав малолітньої спільної дитини, фактично висуває вимогу, щодо небуття майнових прав на житлове приміщення особисто за собою, зловживаючи як інтересами малолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, так і власника цього житла ОСОБА_5.

Зважаючи на те, що справа перебуває у провадження судів майже рік, за цей час жодної згоди між сторонами не досягнуто, а право власності особи є непорушним, як і права дитини відповідно до ст. 7 СК України, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в частині щодо надання дозволу на продаж квартири з одночасним придбанням іншого житла на ім'я малолітнього, враховуючи вимоги ч. 4, 5 ст. 19 СК України та витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації.

Крім того, колегія суддів враховує також положення ч. 1 ст. 8 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якого кожен маж право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В частині щодо зняття з реєстрації ОСОБА_7 та надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_10 за адресою придбаного житла з одночасним зняттям з реєстрації по місцю проживання у квартирі АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає, що вказані вимоги є передчасними, права позивача в цій частині не порушені, оскільки останній до реєстраційного відділу ДМС м. Києва з вказаною вимогою не звертався.

Вимоги в частині щодо зобов'язання ОСОБА_7 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 також задоволенню не підлягають, оскільки основною вимогою позову є надання дозволу на продаж зазначеної квартири, яка судом апеляційної інстанції задоволена, та у зв'язку з взаємовиключним характером таких вимог, доводи позову в частині чинення перешкод у користуванні квартирою судом апеляційної інстанції не беруться до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року -скасувати, та постановити нове рішення наступного змісту.

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_5 дозвіл на продаж квартири АДРЕСА_1, в якій правом користування наділений малолітній ОСОБА_10, 2011 р.н., з одночасним придбанням житла - квартири на ім'я малолітнього ОСОБА_10, 2011 р.н., без згоди матері ОСОБА_7.

Надати ОСОБА_5 дозвіл на придбання житла - квартири АДРЕСА_3 на ім'я малолітнього ОСОБА_10, 2011 р.н., без згоди матері ОСОБА_7 у нотаріуса.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: