Провадження №2/447/589/16
Справа №447/1263/16-ц
У Х В А Л А

09.06.2016 р. м. Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Львівської області Карбовнік І. М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ " Хрещатик" Миколаївське відділення, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації /ліквідації ПАТ КБ "Хрещатик" про захист прав споживача та стягнення депозиту,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в Миколаївський районний суду Львівської області з позовом про стягнення коштів (повернення депозиту) в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» згідно укладеного договору банківського вкладу "Живи сонячно" №5/ДБ-889.01 від 17.11.2008 року.

Відповідно до правил загальної територіальної підсудності визначених ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцем знаходження.

В той же час, ст.110 ЦПК України визначає правила альтернативної підсудності, за якими позивач вправі предявити позов про захист прав споживачів також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч.5 ст.110 ЦПК України) або за місцем знаходженням філії або представництва юридичної особи, якщо позови виникають з їх діяльності.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка вважає, що спірні правовідносини щодо стягнення банківського вкладу підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідачем порушено його законні права як споживача послуг, а тому вона звільняється від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що підстава та предмет позову стосуються повернення коштів згідно договорів банківського вкладу (депозиту) укладених між сторонами. Регулювання депозитних зобовязань не здійснюється законодавством України про захист прав споживачів, так як відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», сфера дії цього Закону розповсюджується на правовідносини, які виникають між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а кредитний договір, не є договором надання послуг, у визначенні Закону, так як надання послуг за цим Законом є: діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного, визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Банк при позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки, сплачує проценти (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу (депозиту) не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення», а договір про банківський вклад (депозит) не містить понять «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі положень ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Депозитний договір в свою чергу є публічним, а після його укладення між сторонами виникають цивільні правовідносини до врегулювання яких застосуванню підлягає спеціальне законодавство (§ 3 «Банківський вклад» глави 71 ЦК України та Закон України «Про банки та банківську діяльність»). Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини, які перш за все регулюються нормами ЦК України, а не Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак позивач не звільняється від сплати судового збору.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивачка, звернулася із позовом про стягнення коштів за цим договором до відповідача ПАТ КБ "Хрещатик"за місцем знаходження його відділення - Миколаївське відділення ПАТ КБ "Хрещатик", що за адресою м. Миколаїв, пл. Ринок 21 - Б, Львівської області, яке філією або представництвом юридичної особи не являється.

Відповідно до вимог ст. 115 ЦК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України визначено, що суд повертає позовну заяву у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Оскільки позивачка подала до Миколаївського районного суду Львівської області позовну заяву яка не підсудна цьому суду за правилами як загальної, так і альтернативної підсудності, а тому вважаю, що матеріали позовної заяви слід повернути позивачці для подання до належного суду.

Керуючись ст.ст.109, 115, 121 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ " Хрещатик" Миколаївське відділення, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації /ліквідації ПАТ КБ "Хрещатик" про захист прав споживача та стягнення депозиту повернути позивачці разом із доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Львівської області протягом 5 днів з дня отримання такої, через районний суд.

Суддя: Карбовнік І. М.