Справа № 462/7364/15-ц
УХВАЛА

18 серпня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, суд

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2016року задоволено позовну заяву Моторного /транспортного/ страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2016 року та призначити справу до розгляду в загальному порядку. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що про час, день та місце розгляду справи його не було повідомлено, а також повідомив, що він дізнався про існування заочного рішення від 17.03.2016 року лише 27.07.2016 р., коли отримав повідомлення про відкриття виконавчого провадження. Крім того, вказав, що судом при винесенні вказаного рішення недосліджено та не враховано суттєвих обставин, які мають значення при вирішенні справи. З огляду на наведене просить скасувати прийняте заочне рішення.

У судовому засіданні заявник заяву підтримав з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечив проти задоволення заяви посилаючись на те, що заява є необґрунтованою, просить в задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

З оглянутих судом матеріалів справи № 462/7364/15-ц встановлено, що згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Львівській області відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві, а саме: м. Львів, вул. Виговського, 67/67 та належним чином повідомлявся про кожне судове засідання у даній справі, що стверджується рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.25,29/, а також йому було надіслано копію заочного рішення від 17.03.2016 р. /а.с.35/.

Суд критично оцінює посилання заявника ОСОБА_1 про неможливість отримання повідомлень суду у звязку із перебуванням його на стаціонарному лікуванні протягом січня-лютого 2016 року, оскільки згідно долученої до матеріалів заяви виписки із медичної карти хворого № 301, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 05.01.2016 р. по 17.02.2016 р., а, як вбачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження та повідомлення про призначення справи до розгляду були надіслані судом ОСОБА_1 20.11.2015 р. /а.с.25 зворотна сторона/, тобто до його госпіталізації. Крім цього, рішення суду було прийнято 17.03.2016 р., тобто за місяць після виписки ОСОБА_1 з лікарні.

Зі змісту ст. 228 ЦПК України вбачається, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Крім цього, саме по собі постановлення заочного рішення у відсутності відповідача, в разі його неявки, не є підставою для перегляду такого рішення.

Виходячи зі змісту ст.232 ЦПК України підставою для перегляду заочного рішення суду є наявність двох обставин : неявка відповідача в судове засідання з поважних причин та посилання відповідача на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Із розяснень, даних Верховним Судом України в узагальненні судової практики, вбачається, що правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Непоодинокими є випадки, коли суди скасовують заочні рішення, не переконавшись, чи є достатні для цього підстави, передбачені законодавством.

Судом встановлено, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2016 року позов Моторного /транспортного/ страхового бюро України задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 16898 /шістнадцять тисяч вісімсот девяносто вісім/ гривень 76 копійок та 1218 /одну тисячу двісті вісімнадцять/ гривень судового збору.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Заявник ОСОБА_1 не вказав на будь-які докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при вирішенні спору.

Суд не приймає до уваги доводи заявника ОСОБА_1 про спростування позовних вимог опискою у позовній заяві про дату дорожньо-транспортної пригоди, оскільки така перевірена судом у судовому засіданні та у рішенні суду вказана її вірна дата. Крім цього, суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 про пропуск позовної давності позивачем, так як згідно ч.6 ст.261 ЦК України, за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено страхову виплату потерпілій особі внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди 17.10.2012 року, а з позовом до суду позивач звернувся 09.10.2015 року. Також суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про недоведеність фактичного розміру суми відшкодування, оскільки розмір матеріального збитку вказаний у долученому до матеріалів справи та дослідженому судом у судовому засіданні висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 144. Доказів на обґрунтування своїх тверджень щодо отримання автомобілями пошкоджень певних частин ОСОБА_1 суду не подано.

Відтак, розглянувши заяву про перегляд заочного рішення суду, суд приходить до висновку, що така заява є необґрунтованою, доводи наведені у ній не дають підстав для скасування заочного рішення суду.

Зі змісту ч. 4 ст. 231 ЦПК України вбачається, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.10, 58-60, 74, 208, 209, 231, 232 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2016 року залишити без задоволення.

Розяснити відповідачу, що залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не є перешкодою оскарження заочного рішення в загальному порядку, а саме до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова, шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський