Справа №591/6606/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/555/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2015 року ТОВ « Сумитеплоенерго » ( далі ТОВ ) звернулось до суду з даним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги ( а.с. 68-70 ), просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість яка виникла за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2015 рок в сумі 11 856 грн. 31 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2016 року позовні вимоги ТОВ задоволено, стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованість в сумі 11 856 грн. 31 коп.

В апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований і фактично проживає лише ОСОБА_6, який і користується послугами з гарячого водопостачання. Зазначає, що договір про надання послуг з ТОВ нею не укладався. Вважає, що справа розглянута з порушенням правил територіальної підсудності так як відповідачі на території Зарічного району м. Суми не зареєстровані. Окрім того, вказує на те, що вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2006 року по 31 серпня 2012 року подані поза межами строків позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього та ОСОБА_4 в дольовому порядку заборгованість за період з 30.09.2012 року по 30.09.2015 року, з урахуванням його пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

Вважає, що вказана квартира належить відповідачам на праві спільної часткової власності, а тому заборгованість має бути стягнута в дольовому, а не солідарному порядку. Вказує, що вимоги про стягнення заборгованості яка виникла до 30 вересня 2012 року заявлені ТОВ поза межами строків позовної давності. Зазначає також, що при визначенні заборгованості судом не врахована пільга встановлена законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_6, який погодився з апеляційною скаргою ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільних справ Зарічного районного суду м. Суми №2-463/11, №1805/4342/2012, №1805/5561/2012, №591/8176/14-ц, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги як ОСОБА_4, так і ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( а.с. 12 ).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2009 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/3 частину вказаної квартири ( а.с. 137 ).

На підставі рішення виконкому Сумської міської ради №1338-МР від 03 серпня 2005 року, ТОВ було передано в оренду цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової енергії, а рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №720 від 27 грудня 2005 року позивача визначено виробником і виконавцем послуг населенню теплопостачання і гарячого водовідведення в межах території обслуговування та транспортування і передачі теплової енергії, а також зобовязано керуватись тарифами встановленими рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради.

Окрім того, згідно рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 травня 2011 року визначено ТОВ виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в межах території обслуговування згідно з додатком 2.

Отже, з серпня 2005 року і по сьогоднішній день ТОВ у встановленому законом порядку визначений надавачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України « Про житлово-комунальні послуги », плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 5) ч. 2 ст. 20 вказаного Закону встановлено, що споживач зобовязаний в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно наявного у справі розрахунку, заборгованість відповідачів за надані ТОВ послуги за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2015 року становить 11 856 грн. 31 коп., в тому числі 8 832 грн. 84 коп. - за централізоване опалення, 939 грн. 69 коп. за централізоване постачання гарячої води, 2 083 грн. 78 коп. абонплати ( а.с. 7282 ), розрахунок проведено згідно затверджених тарифів на даний вид послуг та відповідачами не спростовано.

Нарахування плати відповідачам за постачання гарячої води здійснюється за показаннями приладів обліку, що встановлені в їх житловому приміщенні.

Доказів погашення боргу відповідачами надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як співвласники вищевказаної квартири, користуються послугами, що надає ТОВ, однак не вносять плату за них, тому прийшов до висновку про порушення прав позивача і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за весь вищевказаний період, в сумі 11 856 грн. 31 коп. Проте повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права ( п. 1) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України ).

З матеріалів справи вбачається, що первісно, позов було заявлено до 3 осіб співвласників житлового приміщення ( а.с. 4 ). Позивач уточнював свої вимоги та, за його клопотанням, суд залишив без розгляду позов в частині вимог до відповідача ОСОБА_6 ( а.с. 68, 179 ).

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, передбачено, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Договір з приводу надання послуг між сторонами не укладався, проте цивільні права та обов»язки виникли внаслідок дій сторін, що передбачені актами цивільного законодавства. Зокрема, позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі їх споживають та мають оплачувати за встановленими тарифами.

Пунктом 22 вищевказаних Правил передбачено також, що у разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мають право на пільги ( а.с. 174 ), однак пільга надається лише за документами ОСОБА_6 В свою чергу, ОСОБА_5 до виконавця ( ТОВ ) письмову заяву та документи, що підтверджують право на пільгу не подавав.

За змістом ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України ).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними фактами, які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України ).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи №1805/4342/2012 Зарічного районного суду м. Суми вбачається, що вперше з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 01.10.2006 р. по 29.02.2012 р. ТОВ звернулося 22.03.2012 року ( а.с. 142 ).

Про неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань в частині оплати за надані послуги позивач мав можливість дізнатися кожного місяця, в момент настання строку чергового платежу. Доказів поважності пропуску строків позовної давності позивач не надав, проте суд першої інстанції не звернув уваги на заяву відповідачки про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності ( а.с. 40 ).

Отже, враховуючи дану обставину, а також те, що ТОВ на протязі 2012-2014 р.р. кілька разів звертався до суду з заявами про видачу судового наказу, а також з позовом про стягнення заборгованості, строк позовної внаслідок цього перервався, тому підлягає стягненню з двох відповідачів ( апелянтів ) на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла за період з 01.03.2009 року по 30.09.2015 року.

При розподілі вказаної заборгованості між відповідачами колегія суддів виходить з наступного.

З 2002 року по 17.08.2009 року квартира АДРЕСА_2 перебувала в спільній сумісній власності ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( а.с. 146 ).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2009 року, яке набрало законної сили 17.08.2009 року ( а.с. 146 ), за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/3 частину вказаної квартири, тобто припинився режим спільної сумісної власності 3 осіб. Вказана відповідачка визначила розмір своєї частки у спільному майні. Решта квартири (2/3 частини) залишилася в спільній сумісній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Не звернув суд першої інстанції уваги і на доводи ОСОБА_4 в тій частині, що вона у вищевказаній квартирі ніколи не проживала та гарячою водою не користувалася. З цього приводу в матеріалах цивільних справ маються наступні докази.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02.11.2011 року по справі №2-463/11 про вселення ОСОБА_4 до спірної квартири ( а.с. 42-44 ) встановлено, що відповідачка після отримання квартири в неї не вселялася, залишилася проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1.

По цій же справі, в своїх письмових запереченнях проти позову та, згодом, і проти апеляційної скарги ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зазначали, що «… ОСОБА_4 постійно мешкає і працює у м. Шостка Сумської області разом зі своїм новим чоловіком. У м. Суми вона не мешкає і ніколи не мешкала. У цій квартирі немає і ніколи не було її особистих речей…».

В матеріалах справи №2-463/11 мається також і копія свідоцтва про шлюб, з якої вбачається, що 23.02.2008 року ОСОБА_4 у м. Шостка уклала шлюб з ОСОБА_8

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Із копії трудової книжки, а також довідки ( а.с. 45-49 ) вбачається, що ОСОБА_4 постійно працює у м. Шостка.

Із довідки голови квартального комітету №33 від 11.04.2012 року (справа Зарічного районного суду м. Суми №1805/5561/2012, а.с. 21 ) вбачається, що ОСОБА_4 з лютого 2008 року по дату складання довідки постійно проживала у м. Шостка, разом із батьками, по вул. Димитрова, 13а.

Згідно адресної довідки від 09.09.2015 року ( а.с. 30 ), ОСОБА_4 з 19.12.2012 року зареєстрована за адресою : м. Шостка, вул. 6-ої Гвардійської дивізії, 7, кв. 122.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не надали колегії суддів жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 отримала від них ключі від спірної квартири.

Не містять таких доказів і матеріали справи про вселення.

Як зазначалося вище, нарахування плати за постачання гарячої води здійснюється за показаннями приладів обліку.

З урахуванням вищевикладеного, у колегії суддів відсутні підстави для покладення на відповідачку ОСОБА_4 обов»язку по сплаті боргу за гаряче водопостачання за весь спірний період. Виходячи з правової позиції ТОВ та залишення без розгляду вимог до відповідача ОСОБА_6 ( солідарного боржника ), борг за гаряче водопостачання за період 01.03.2009 року по 30.09.2015 року включно в сумі 813 гривень 40 копійок, у відповідності до положень ст.ст. 11, 322, 368-369 та 543 ЦК України, має покрити інший солідарний боржник ОСОБА_5

На підставі вказаних норм, належить стягнути зі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ТОВ заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2009 року по 17.08.2009 року ( в межах строків позовної давності, а також за період, коли спірна квартира перебувала у спільній сумісній власності 3 осіб ) в сумі 380 гривень 13 копійок.

Після 17.08.2009 року, у відповідності положень ст.ст. 11, 322, 360 ЦК України, ОСОБА_4 має нести витрати на утримання спільного майна відповідно до розміру своєї частки ( 1/3 ). Таким чином, за період з 18.08.2009 року по 30.09.2015 року включно з ОСОБА_4 на користь ТОВ належить стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 3024 гривні 75 копійок ( 1/3 частина боргу ), а зі ОСОБА_5 - в сумі 6049 гривень 50 копійок ( 2/3 частини боргу ).

Виходячи з положень ч. 1 ст. 544 ЦК України, у випадку виконання солідарного обов»язку з боку ОСОБА_5, він отримає право на зворотню вимогу до іншого солідарного боржника ( ОСОБА_6 ) за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Оскільки позовні вимоги ТОВ судом апеляційної інстанції задоволено частково, згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, належить стягнути за розгляд справи в суді першої інстанції з ОСОБА_4 на користь ТОВ 66 гривень 03 копійки судового збору, а зі ОСОБА_5 - 144 гривні 92 копійки.

Також, з урахуванням часткового задоволення обох апеляційних скарг належить стягнути з ТОВ на користь ОСОБА_4 192 гривні 93 копійки, а на користь ОСОБА_5 - 107 гривень 18 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2016 року року в даній справі змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.03.2009 року по 17.08.2009 року включно в сумі 380 гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 18.08.2009 року по 30.09.2015 року включно в сумі 3024 гривні 75 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 18.08.2009 року по 30.09.2015 року включно в сумі 6049 гривень 50 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання за період 01.03.2009 року по 30.09.2015 року включно в сумі 813 гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » 66 гривень 03 копійки судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » 144 гривні 92 копійки судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » на користь ОСОБА_4 192 гривні 93 копійки судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » на користь ОСОБА_5 107 гривень 18 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді