Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 425/3443/15-ц
Провадження № 22ц/782/261/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.

за участю секретаря - Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області, який діє в інтересах держави в особі Рубіжанської міської ради Луганської області, на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив на підставі ст.344 Цивільного кодексу України (за набувальною давністю) визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на наступні обставини.

15.07.1995 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір про передачу йому у безкоштовне користування житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, строком на дванадцять місяців. Строк дії зазначеного договору сплив 15.07.1996 року, проте ОСОБА_3 не пред'явила до нього вимог про повернення вищезазначего будинку, тому він продовжував сумлінно користуватися вказаним нерухомим майном

З моменту укладення договору про передачу вищезазначеного будинку та земельної ділянки пройшло понад дев'ятнадцять років, і до теперішнього часу він безперервно та сумлінно користується житловим будинком та земельною ділянкою, проводить капітальний і косметичний ремонт, несе витрати пов'язані з користуванням будинком та земельної ділянкою.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності були задоволені. Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням, перший заступник прокурора Луганської області, який діє в інтересах держави в особі Рубіжанської міської ради Луганської області, звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області, який діє в інтересах держави в особі Рубіжанської міської ради Луганської області, такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.07.1995 року між позивачем та ОСОБА_3 строком на дванадцять місяців був укладений договір про передачу позивачу у безкоштовне користування житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Вказаний договір ніким не оскаржений та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Дія зазначеного договору спливла 15.07.1996 року.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.29-30).

Відповідно до повідомлення Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області № 641/01-16 від 08.10.2015 року, після смерті ОСОБА_3 до Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області та приватних нотаріусів Рубіжанського міського нотаріального округу із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї спадкоємці не зверталися, спадкові справи не заводилися (а.с. 31-32).

Згідно із ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Разом із тим, відповідно до ч.3 ст.344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років з часу спливу позовної давності.

Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК України поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Тобто, набувальна давність щодо об'єктів нерухомості могла застосовуватись лише після 1 січня 2011 р., а якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником - лише після 1 січня 2016 року.

Така правова позиція міститься в ухвалі Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року у справі № 6-27245св07 та закріплена у абз.3,4 п.11 Постанови від 07.02.2014 року № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

З урахуванням зазначеної позиції слід зауважити, що якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 р., то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р.

При таких обставинах, приймаючи до уваги обставини справи, з огляду на положення ч.3 ст.344 ЦК України, колегія суддів Апеляційного суду Луганської області вважає, що строк набувальної давності щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на час звернення ОСОБА_2 до суду та на час ухвалення судом рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності ще не сплив.

Також статтею 119 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. . Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом, тобто відповідно до ст. 118 ЗК України (у власність) і ст. 123 ЗК України, Закону України від 6 жовтня 1998 р. № 161-ХІV «Про оренду землі» (в оренду).

Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст. 119 ЗК України значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК України та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Таким чином встановлений ст.119 Земельного кодексу України строк набувальної давності щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на час звернення ОСОБА_2 до суду та на час ухвалення рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності також не сплив.

Крім того, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється виключно ст.119 Земельного кодексу України та не може бути встановлене рішенням суду на підставі ст.344 ЦК України.

Також колегія суддів зауважує, що позивачем суду не було надано достатньо належних та допустимих доказів, які б свідчили про його відкрите, безперервне володіння спірним нерухомим майном з 15.07.1995 року.

Зокрема, надані суду копії документів (актів обстеження, квитанцій) не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки вони ніким належним чином не посвідчені, а їх оригінали не були надані суду для огляду.

Показання допитаних у судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідків також жодним чином не свідчать про безперервне володіння саме позивачем житловим будинком та земельною ділянкою, розташованими за адресою: АДРЕСА_1. При цьому свідки взагалі вказують на непридатність вказаного житлового будинку до проживання у ньому.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.2-4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 05.11.2015 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності відмовити.

Також, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Луганської області на відшкодування судових витрат 660 гривень - сплаченого при поданні апеляційної скарги судового збору (а.с.65).

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області, який діє в інтересах держави в особі Рубіжанської міської ради Луганської області, задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Луганської області на відшкодування судових витрат 660 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: