АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2404/16 Головуючий 1 - інстанції - Вікторов В.В.
Справа № 642/5608/15-ц Доповідач - Зазулинська Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 02 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні майном , припинення сервітуту користування квартирою , визнання такими, що втратили право користування квартирою та виселення, третя особа: Ленінський РВ у місті Харкові ГУДМС України в Харківській області, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до Ленінського районного суду міста Харкова з позоврм, в якому просила усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1. Припинити сервітут користування квартирою та визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з вказаної квартири. Стягнути з відповідачів на її користь 243,60 грн. як відшкодуваня судових витрат з оплати судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2015 року їй на праві приватної власності належить квартира № 2 по вул. Ініціативній, у місті Харкові. На теперішній час за вказаною адресою зареєстрована та проживає колишній власник даної квартири ОСОБА_3

Після укладення договору купівлі-продажу від 19.03.2015 року вищевказаного нерухомого майна ОСОБА_3 втратила в т.ч. і право користування даним житловим приміщенням, але відмовляється добровільно звільнити належну їй квартиру та знятись із реєстрації в ній, що, в свою чергу, порушує її право власності, оскільки вона не може вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Крім того, позивачем зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Даний сервітут (право користування житлом) був встановлений для сина ОСОБА_3 ОСОБА_5.

З огляду на той факт, що одна із підстав встановлення ОСОБА_5 сервітуту (права користування житлом), а саме наявність у його матері права власності на вищевказану квартиру, відпала, а також приймаючи інші обставини, що мають істотне значення, а саме факт придбання позивачем даної квартири у власність, остання вважає, що наявні всі підстави для припинення вищевказаного сервітуту, визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 02 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні майном, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1. Припинено сервітут користування квартирою та визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою цього ж суду від 18 лютого 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що відповідача не було повідомлено відповідно до норм та вимог чинного законодавства України про час та місце розгляду справи в Ленінському районному суді міста Харкова, про що в матеріалах цивільної справи відсутні відповідні докази повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, зокрема зворотне повідомлення про вручення судової повістки про виклик в судове засідання. Також матеріали справи не містять ухвали про заочний розгляд справи.

Зазначає, що суд першої інстанції на досліджував договір відступлення права вимоги та/або інші докази, документи, які підтверджують виконання вимог матеріального права - ЦК України щодо укладення договору відступлення права вимоги у належній формі.

Вважає, що так як, договір відступлення права вимоги за іпотечним договором не відбувся, то у продавця - ОСОБА_7 були відсутні правові підстави для здійснення будь-якого правочину, зокрема, купівлі-продажу з ОСОБА_4 Вважає вказані договори нікчемними.

Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують додержання процедури - порядку заміни кредитора в зобов'язанні та невиконання зі сторони відповідача своїх обов'язків за основним - кредитним договором.

Зазнаає, що іпотечний договір, який був укладений між КС "Східноєвропейська кредитна спілка" та ОСОБА_3 було укладено до 26.07.2016 року, тому строк виконання зобов'язання та/або порушення умов кредитного договору не настав.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що була порушена передпродажна процедура, яка передує укладанню договору купівлі-продажу предмета іпотеки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції відовідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України: в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судовим розглядом встановлено, що за нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О. 19 березня 2015 року договором купівлі-продажу ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

В цьому договорі зазначено, що ОСОБА_7 діє на підставі іпотечного договору від 26.07.2013 року, укладеного між КС «Східноєвропейська кредитна спілка» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець), а також на підставі Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 11.07.2014 року, укладеним між КС «Східноєвропейська кредитна спілка» (Первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_7 (Новий іпотекодержатель).

Право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 19.03.2015 року зарєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не оспорено і на час вирішення справи недійсним не визнано.

Відповідно до ч. 1 ст. 319, п. 1 ч. 1 ст. 346, ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За даними довідки з вих. № 165 від 11.07.2014 року, виданою фірмою «Трикотажне об'єднання» у вигляді колективного підприємства за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 та її син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

На час звернення ОСОБА_4 до суду відповідачі не знялися з реєстрації за вищевказаною адресою та не виконали надіслану на їх адресу позивачем вимогу про звільнення квартири. (а.с. 15-17).

Частиною 1 ст. 405 та п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Отже право користування квартирою АДРЕСА_1 (сервітут) ОСОБА_5мав на підставі двох обставин: наявності у ОСОБА_3 права власності на дане житло та факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, що мають істотне значення.

З огляду на той факт, що одна із підстав встановлення ОСОБА_5 сервітуту (права користування житлом), а саме наявність у його матері права власності на вищевказану квартиру, відпала, а також приймаючи інші обставини, що мають істотне значення, а саме факт придбання ОСОБА_4 даної квартири у власність, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для припинення вищевказаного сервітуту та визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1,3 ст. 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо недослідження судом першої інстанції законності дій КС «Східноєвропейська кредитна спілка» щодо відступлення права вимоги за іпотечним договором від 11.07.2014 року ОСОБА_7 та правомірності набуття вказаною особою статусу іпотекодержателя та відчуження ним спірної квартири не є підставою для скасування або зміни рішення суду, оскільки вказані обставини не були предметом судового розгляду.

Колегія суддів визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для залишення його без змін і відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, ст.ст.313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) Н.О.Міненкова