У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання 71/100 частини будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 71/200 частину будинку та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 24 листопада 2007 року по 01 серпня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28 січня 2003 року відповідачу належала 1/2 частина житлового будинку № АДРЕСА_1 з надвірними спорудами. На підставі договору дарування інша 1/2 частина будинку належала ОСОБА_3 Частки співвласників не були виділені. 08 жовтня 2007 року ОСОБА_2 Одеською міською радою виданий державний акт на земельну ділянку площею 0,0255 га, на якій розташована спірна частина будинку.

У період шлюбу за спільні гроші та трудові затрати сторони до належного ОСОБА_2 житлового будинку звели прибудову, яка складається з 2-6 вітальні, площею 30,6 кв. м; 2-7 житлової кімнати, площею 19,7 кв. м. Крім того, сторонами було побудовано душ літ. «Ж», ворота № 3, паркан № 5, реконструювали вбиральню літ. «Г», мостіння.

Після реконструкції будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проведений перерахунок ідеальних часток, на підставі якого у фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходилось: в житловому будинку літ. «А»: 2-3- кухня, площею 12,2 кв. м; 2-4 - житлова, площею 18,2 кв. м; 2-6 - їдальня-вітальня, площею 30,6 кв. м; 2-7 - житлова, площею 19,7 кв. м, житловою площею 37,9 кв. м, загальною площею 80,7 кв. м; убиральня літ. «Г», літній душ літ. «Ж»; мостіння ІІ; ворота № 3; паркан №5; 1/2 частина паркану № 2, що складає 71/100 частини житлового будинку.

15 листопада 2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я відповідача видано свідоцтво про право власності на 71/100 частини реконструйованого спірного будинку.

18 грудня 2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на 29/100 частини реконструйованого спірного будинку.

На підставі наведеного, позивач просив суд визнати 71/100 частини будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділити майно та визнати за ним право власності на 71/200 частини спірного житлового будинку з надвірними спорудами.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 71/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, що в цілому складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 166,1 кв. м, житловою площею 82,1 кв. м; вбиральні літ. «Г»; душу літ. «Ж»; навісів літ. «З»,«Е», що розташовані на земельній ділянці площею 0,0255 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 08 жовтня 2007 року Одеською міською радою.

Розділено зазначене вище майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 71/200 частини зазначеного вище житлового будинку з надвірними спорудами.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 71/200 частини спірного житлового будинку з надвірними спорудами.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року рішення першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 50/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, що в цілому складається із житлового будинку літ. «А», загальною площею 166,1 кв. м, житловою площею 82,1 кв. м; вбиральні літ. «Г»; душу літ. «Ж»; навісів літ. «3», «Е», що розташовані на земельній ділянці площею 0,0255 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 08 жовтня 2007 року Одеською міською радою.

Здійснено поділ зазначеного вище майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шляхом визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на 25/100 частини спірного житлового будинку та визнання ОСОБА_2 права приватної власності на 46/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що цінність 1/2 частини спірного будинку, яка належала відповідачу до шлюбу з ОСОБА_1, істотно збільшилася за час шлюбу з ним та стала складати 71/100 частини будинку внаслідок трудових і грошових затрат обох з подружжя, тому повинна бути визнана судом об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частини спірного нерухомого майна внаслідок істотного збільшення його вартості за час перебування сторін у шлюбі. При цьому, апеляційний суд виходив з того, що в період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведено реконструкцію саме 50/100 частин будинку, які і підлягають визнанню спільним майном подружжя та розподілу між ними.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук