У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за договором позики, за касаційними скаргами ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог станом на 22 липня 2015 року, просив стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно 110 900 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 липня 2008 року між ним та ОСОБА_7 укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав останній 110 900 доларів США до 30 листопада 2010 року. Факт одержання ОСОБА_7 позики у вказаному розмірі підтверджується письмовими розписками від 11 липня 2008 року на 100 000 доларів США, від 11 листопада 2008 року - на 5 000 доларів США, а також від 25 серпня 2009 року - на 5 900 доларів США, які є невід'ємною частиною договору позики.

Грошові кошти було отримано позичальником для будівництва кафе з магазином та автомийкою по вул. М.Олімпіади у м. Чернівці, право власності на які 10 серпня 2010 року було оформлено на чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_8

Оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають у зареєстрованому шлюбі, а кафе з магазином та автомийкою по вул. М.Олімпіади у м. Чернівці збудовано за позичені у нього кошти та в інтересах сім'ї ОСОБА_7, то ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є солідарними боржниками за договором позики.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 2 443 127 грн боргу за договором позики від 11 липня 2008 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 11 липня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, відповідно до умов якого остання позичила у ОСОБА_6 110 900 доларів США до 30 листопада 2010 року для будівництва кафе з магазином та автомийкою по вул. М.Олімпіади у м. Чернівці.

11 липня 2008 року ОСОБА_7 склала розписку про отримання нею у борг 100 000 доларів США, 11 листопада 2008 року - 5 000 доларів США, 25 серпня 2009 року - 5 900 доларів США.

31 серпня 2010 року ОСОБА_8 зареєстрував за собою право власності на незавершену будівництвом будівлю кафе в комплексі з магазином з продажу запчастин та автомийкою по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що незавершена будівництвом будівля кафе в комплексі з магазином з продажу запчастин та автомийкою по АДРЕСА_1 збудована в інтересах сім'ї ОСОБА_7 за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_7 за договором позики від 11 липня 2008 року. Таким чином у них виник солідарний обов'язок з повернення вказаної позики ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно із ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, встановивши, що отриманні грошові кошти використані в інтересах сім'ї, правильно виходили з наявності підстав для покладення на чоловіка та дружину солідарного обов'язку з повернення коштів за договором позики, отриманих одним з них.

Доводи касаційних скарг висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає змісту ст. 332 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказів, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарг про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційних скарг і залишення рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук