УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м. Києва про визнання фальшивими даних, що спричинили необґрунтоване рішення суду,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Поліклініки № 5 Шевченківського району м. Києва Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення міста Києва про визнання фальшивими даних, які спричинили необґрунтоване рішення суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він був відсторонений від роботи, а в подальшому під час хвороби, звільнений з роботи за фальшивими даними Поліклініки № 5 міста Києва, які були взяті до уваги Шевченківським районним судом міста Києва під час прийняття рішення у справі про поновлення його на роботі.

Викладені відповідачем відомості у довідці від 31 серпня 2007 року № 463, наданій на запит суду, позивач вважав фальшивими та такими, що спричинили незаконне та необґрунтоване рішення суду.

У процесі розгляду справи, у зв'язку із реорганізацією Поліклініки № 5 Шевченківського району міста Києва, до участі у справі залучено правонаступника - Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району міста Києва (далі - КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району міста Києва).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 грудня 2015 року, у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення по суті позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений чинним законодавством, оскільки позивач просить суд визнати фальшивими дані, які спричинили необґрунтоване рішення суду, та не ставить перед судом питання про визнання такої інформації недостовірною.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2007 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Центру геолого-геофізичних робіт та виробничого забезпечення Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», третя особа: ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (а. с. 4, 5).

Під час ухвалення рішення судом серед іншого було надано оцінку листку непрацездатності, виданого Поліклінікою № 5 від 31 серпня 2007 року за № 463, відповідно до якого в зв'язку із позитивною динамікою ЕКГ від 15 грудня 2006 року були відсутні дані для продовження листка непрацездатності та 18 грудня 2006 року позивач був виписаний до праці.

Вказаний документ було долучено позивачем до матеріалів справи (а. с. 6).

Згідно із експертним висновком Національного наукового центру «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска» АМН України від 10 лютого 2010 року № 5/16 зазначено, що рішення Поліклініки № 5 про зупинення лікування та закриття листка непрацездатності було безпідставним та небезпечним для здоров'я (а. с. 8, 9).

Відповідно до консультативного висновку від 15 грудня 2006 року № 16514 Інституту кардіології імені М.Д. Стражеска АМН України, ОСОБА_6 було рекомендовано домашній режим протягом трьох тижнів (а. с. 10).

Згідно із випискою з амбулаторної карти від 14 лютого 2007 року, позивач з 19 грудня 2006 року по 05 січня 2007 року знаходився на амбулаторному лікуванні - режим домашній (а. с. 11).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 липня 2013 року у справі № 761/5671/13-ц (провадження №2/761/3869/2013), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2013 року (№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11646/2013) за позовом ОСОБА_3 до поліклініки № 5 Шевченківського району міста Києва про визнання неправомірними дій поліклініки № 5, у задоволенні позову було відмовлено.

Вказаним рішенням встановлено, що 19 грудня 2006 року комісією у складі: головного лікаря Романюка В.Н., заступника головного лікаря з ЕТН Кудіної В.М., кардіолога ОСОБА_9, позивача було оглянуто у поліклініці, проведена контрольна ЕКГ, за висновками комісії та результатами обстеження ОСОБА_3 було визнано працездатним. У зв'язку з тим, що останній не з'явився на прийом 18 грудня 2006 року, цим же числом і було закрито листок непрацездатності. Плівки ЕКГ від 14 грудня, 15 грудня, 19 грудня, на яких не зареєстровано порушень коронарного кровообігу, позивач отримав особисто під розписку 25 грудня 2006 року. Правомірність дій поліклініки підтверджується також актом комісійного розгляду звернення ОСОБА_3 до прокуратури Шевченківського району міста Києва. Комісія у складі професійних лікарів, розглядаючи звернення позивача, виходячи із номенклатури наданих на розгляд документів, а саме: амбулаторної картки хворого, сторінок з журналу реєстрації викликів додому, виписки із амбулаторної картки, медичної експертної справи, дійшла висновку, що листок непрацездатності Серії ААН № 5311196 було видано з 23 грудня 2006 року по 18 грудня 2006 року та закрито на підставі позитивної динаміки ЕКГ. Крім того, було зазначено, що голова ЛКК Кудіна В.І. рішення щодо закриття листка непрацездатності приймає не одноособово, а у складі лікарів закладу. 25 грудня 2006 року ОСОБА_3 був на прийомі у дільничного терапевта, який зафіксував, що стан покращився, тиск, пульс - у межах норми, рекомендовано спостереження у кардіолога. З 25 грудня 2006 року по 14 лютого 2007 року за медичною допомогою у поліклініку № 5 Шевченківського району міста Києва він не звертався. Комісія дійшла висновку, що листок непрацездатності було закрито правомірно.

Крім того, судами надано належну правову оцінку листу від 31 серпня 2007 року № 463, наданому на запит Шевченківського районного суду м. Києва, як доказу у справі, а тому в даній справі інший склад суду не мав повноважень робити висновки про необґрунтованість попередніх судових рішень, через неналежну оцінку вказаного доказу.

ЦПК України передбачений інший порядок оскарження судових рішень, та визначені повноваження судів, які в порядку оскарження ухвалених рішень наділені повноваженнями робити висновки про необґрунтованість постановлених судами рішень.

Разом з тим суди також обґрунтовано врахували факти, які були встановлені під час розгляду іншої цивільної справи, а саме: правомірність дій відповідача щодо непродовження позивачу листка непрацездатності з 18 грудня 2006 року.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки передбачає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40, ч. 2 ст. 41 КЗпП України і заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Згідно з п. 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 09 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів і триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач просить суд визнати фальшивими дані, які спричинили необґрунтоване рішення суду, та не ставить перед судом питання про визнання такої інформації недостовірною, тому дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений чинним законодавством.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком судів щодо їх оцінки, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова