Cправа № 127/8564/16-ц
Провадження № 2/127/3513/16
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 квітня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання права власності на житлове приміщення гуртожитку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, в якій просила визнати за позивачем право власності на житлове приміщення у гуртожитку, що знаходиться в квартирі «В» в будинку №4 по вулиці Героїв Крут (вул. ОСОБА_3) в місті Вінниці.

Разом з вищевказаною позовною заявою позивачем подано заяву про відстрочення сплати судового збору до моменту виготовлення експертного висновку про дійсну вартість майна.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї матеріали, а також заяву про відстрочення сплати судового збору суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочення сплати судового збору та про необхідність залишення позовної заяви без руху, з огляду на таке.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно п. 4 ч. 2 вказаної статті позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. В той же час, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Таким чином, при визначенні ціни позову про визнання права власності на майно визначальним є те кому належить це майно фізичній чи юридичній особі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у позовній заяві зазначено ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», тобто юридичну особу. З позовної заяви також вбачається, що оспорюване майно перебуває на балансі відповідача.

Проте, в позовній заяві відсутні посилання на балансову вартість приміщення, про визнання права власності на яке позивач просить. При цьому, доказів звернення позивача до юридичної особи з метою зясування балансової вартості майна матеріали справи також не містять.

В позовній заяві позивач зазначає про звернення до експертної організації про визначення вартості майна та відмову експертної організації через відсутність технічного паспорта.

Проте, як зазначено вище, в даному випадку слід визначити балансову вартість майна, а не ринкову. Крім того, жодних доказів щодо звернення до експертної установи та її відповіді до позовної заяви позивачем не надано.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» N2658-III звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених

процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. (ч. 2 Закону N2658-III).

Таким чином, оцінка майна може бути здійснена не лише експертною установою, а й суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України звіт про оцінку майна є чинним протягом шести місяців.

Отже, позивач в позовній заяві не зазначила ціни позову та відповідно не зазначила балансову вартість майна, право власності на яке просить суд визнати за нею, як того вимагається п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, та сплатила судовий збір за подання позовної заяви виходячи з мінімального розміру сплати судового збору, а не з балансової вартості нерухомого майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » розяснено судам, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

З огляду на не зазначення в позовній заяві ціни позову, відсутня можливість перевірити правильність суми судового збору, сплаченого позивачем, а відтак квитанція №4913 від 12.04.2016р. про сплату 551,20 грн. не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому розмірі.

Разом з тим, клопотання представника позивача про відстрочку сплати судового збору задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 82 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору є майновий стан позивача.

Обґрунтовуючи майновий стан представником позивача зазначено що позивач є пенсіонером та ветераном праці, що підтверджується відповідними посвідченнями, та не має змоги сплатити максимальну ставку судового збору.

Однак, пенсійне посвідчення особи та посвідчення ветерана праці в жодному разі не підтверджує майнового стану позивача. При цьому, висновок про необхідність сплати максимальної ставки судового збору на даний час є передчасним, оскільки як уже зазначено існує необхідність встановити балансову вартість оспорюваного приміщення.

Крім того, відповідно п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак, в порушення вищевказаних вимог, в позовній заяві не в повній мірі міститься виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у звязку з чим неможливо встановити зміст позовних вимог. Зокрема з позовної заяви не вбачається на якій правовій підставі позивач проживає в оспорюваному приміщенні, якими доказами це підтверджується та у яких правовідносинах перебувають позивач і відповідач.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, позовна заява ОСОБА_1 до ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання права власності на житлове приміщення гуртожитку, підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 80, 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 про відстрочення сплати судового збору, відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ДУ «Вінницький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання права власності на житлове приміщення гуртожитку, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: