Справа № 606/148/16-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Бойка І.І.,

при секретарі Кавалко В.С.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, зіславшись на мотиви, вказані в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та дає дозвіл на виїзд дитини на два місяці, мотивуючи тим, якщо більш тривалий час дитина буде знаходитись за кордоном, то може не повернутись до України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до свідоцтва про народження від 22 січня 2007 року серія НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 22 січня 2007 року зроблено відповідний запис № 115, її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу від 19 листопада 2008 року серія НОМЕР_2 вбачається, що шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №109 від 19.11.2008 року.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2015 року присуджено ОСОБА_2 сплачувати аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3.

Позивач проживає разом із малолітньою дитиною у АДРЕСА_1, Добровеличківського району Кіровоградської області. Відповідач проживає у АДРЕСА_2.

Із довідки Помічнянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області імені Героя України ОСОБА_4 від 02 грудня 2015 року №216, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у вказаній школі з 01.09.2013 року та є ученицею 3-А класу. За період навчання у закладі її батько ОСОБА_2 жодного разу не з»являвся до школи, не цікавився навчанням своєї доньки, не брав участі в її вихованні, не відвідував батьківські збори.

Відповідно до довідки про навчання (переклад з чеської мови на українську), виданої Празьким лінгвістичним інститутом (мовна школа в Празі Чеська республіка) від 11.01.2016 року - «ОСОБА_1, громадянка України, номер паспорта НОМЕР_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає: Україна, АДРЕСА_1, зарахована на інтенсивні курси чеської мови (обсяг 20 годин навчання на тиждень, загалом 400 годин вивчення чеської мови - денне навчання) і з 04.07.2016 року до 23.12.2016 року студенткою мовної школи Празького лінгвістичного інституту.

Із повідомлення - прохання від 20.01.2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, вбачається, що вона має намір взяти із собою на навчання їхню доньку ОСОБА_3 в Празький лінгвістичний інститут в період з 04.07.2016 року по 23.12.2016 року, а тому просить в останнього нотаріального посвідченого дозволу на тимчасовий разовий виїзд дитини за межі України на цей період.

Відповідно до змісту пунктів 1,22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Згідно з статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1,2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частинами 1,2 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до змісту пункту 2? Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України.

Пунктами 17, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, встановлено, що проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти.

В силу статтей 11,10,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року (далі Закон), за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

При частковому визнанні позову, представником позивача зазначено, що період, який просить позивач для виїзду дитини за кордон може призвести до неповернення дитини в Україну та постійного місця проживання за кордоном.

Вказаний Закон регулює виїзд дитини за кордон, про що просить позивач, а не визначення постійного місця проживання, а тому як вбачається із відповіді органу опіки і піклування від 09.03.2016 року №01-29/7/2, що висновку щодо розв»язання спору не потрібно, що і відповідає ст.19 СК України.

А тому, як вказується в ухвалі колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2012 року, що вирішуючи питання про виїзд дитини за кордон відповідно до вказаного Закону, слід зазначити дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення.

Посилання представника відповідача про те, що дитину можуть не повернути по місцю постійного проживання в Україні для вирішення зазначеного правового спору з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів правового значення не мають, порушення прав відповідача представником відповідача не доведено та судом не здобуто, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідач на протязі 9-ти років з своєю донькою не бачився, однак в останній час відшкодував заборгованість по аліментах.

Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення, шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_3 за межі території України у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька.

На підставі наведеного, керуючись ст.150,155,160,161 СК України, ст.10, 11, 60, 209, 210, 212-215 ЦПК України, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів - задовольнити.

Надати одноразовий дозвіл на виїзд ОСОБА_1 малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2 на період з 01 липня 2016 року по 26 грудня 2016 року (з врахуванням дороги) до Чеської Республіки.

Дозволити ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України на період з 01 липня 2016 року по 26 грудня 2016 року до Чеської Республіки.

Судові витрати покласти на позивача за його згодою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Головуючий: