Справа № 452/3326/14 Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/2085/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю позивача ОСОБА_3;

відповідачки ОСОБА_4 і її представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, представника ОСОБА_3, на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Перемишлянської районної державної адміністрації, про визначення способу участі у вихованні малолітнього сина, у якому просив суд ухвалити рішення, яким визначити йому, як спосіб участі у вихованні малолітнього сина, періодичні побачення з сином з правом забирання дитини за адресою його проживання та на відпочинок в останні 7 календарних днів кожного місяця та 31 календарний день кожного року на протязі місяця червня.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що з 12 травня 2012 року він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 26 жовтня 2012 року народився син ОСОБА_7 Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

20 квітня 2014 року ОСОБА_4 разом із сином виїхала із с. Канафости Самбірського району Львівської області до своїх батьків в с. Лоні Перемишлянського району Львівської області, де і проживає по даний час.

Позивач зазначав, що його колишня дружина чинить йому перешкоди в побаченнях та участі у вихованні сина, не дозволяючи проводити з ним достатньо часу, забирати в с. Канафости, їздити з сином на відпочинок.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської райдержадміністрації від 13 серпня 2014 року № 27 ОСОБА_4 попереджено, що заборона у спілкуванні батька з дитиною є протиправною і порушує законні права та інтереси малолітнього, а також зобовязано матір дитини забезпечити належні умови для спілкування та побачення батька з дитиною - один раз в тиждень впродовж року за місцем її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач згадане рішення вважає необґрунтованим, одностороннім і таким, що носить лише рекомендаційний характер, оскільки таке не дозволяє йому повноцінно спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні (а.с. 2-5).

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому просила суд визначити ОСОБА_3 час спілкування з малолітнім сином за обовязковим попереднім її повідомленням та за її присутності під час зустрічей за місцем фактичного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступним графіком: один раз на тиждень, а саме - перша і третя субота щомісяця з 14 год. до 18 год. та друга і четверта неділя щомісяця з 10 год. до 14 год., та зобовязати ОСОБА_3 не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що у звязку із постійними сварками, погрозами, фізичним та психологічним насильством стосовно неї зі сторони ОСОБА_3 у присутності дитини вона в квітні 2014 року переїхала разом із сином із с. Канафости, де проживала з чоловіком та його батьками, в с. Лоні в спільний з матірю будинок. Після переїзду в с. Лоні ОСОБА_3 приїжджав до неї у стані алкогольного спяніння і, мотивуючи бажанням бачитись з сином, вчиняв сварки, погрози та насильство в присутності малолітньої дитини. З приводу його протиправної поведінки ОСОБА_4 зверталась в Перемишлянський РВВС.

Зазначала, що нею виконується розпорядження Перемишлянської районної державної адміністрації від 22 серпня 2014 року № 266, яким зобовязано її забезпечити належні умови для спілкування та побачення ОСОБА_3, батька дитини, а також ОСОБА_8 і ОСОБА_9, баби та діда дитини, з малолітнім сином та внуком один раз на тиждень впродовж року за місцем її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 та у її присутності.

Вважає, що заявлений ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні дитини є неприйнятним через тривалі переїзди двохрічного сина, зміну місця його проживання та оточення, поведінку самого позивача, який часто керує транспортним засобом у стані спяніння, оскільки такий спосіб травмує психіку дитини, зашкодить його психічному та фізичному розвитку, у звязку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом (а.с. 25-28).

Оскаржуваним рішенням первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Визначено ОСОБА_3, як спосіб участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, час періодичного побачення та спілкування з сином один раз в тиждень впродовж року за місцем проживання матері ОСОБА_4 в с. Лоні Перемишлянського району Львівської області у її присутності.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним та зустрічним позовом відмовлено за їх недоведеністю (а.с. 126-128).

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_3

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог за первісним позовом у повному обсязі та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що малолітній син сторін спору та його матір є зареєстрованими у селі Канафости у будинку батьків апелянта, однак за місцем реєстрації не проживають, оскільки мама дитини без відома та згоди її батька виїхала разом з дитиною на проживання у село Лоні до своїх батьків.

Стверджує, що мати дитини постійно створює перешкоди батькові дитини у його побаченнях з сином та участі у його вихованні: не дозволяє забирати сина за місцем проживання апелянта, їздити з ним на відпочином, чим грубо обмежує законні права та інтереси апелянта.

Звертає увагу на те, що після того, як дитині виповнилося три роки (26.10.2015 року), матір дитини вийшла на роботу, що взагалі унеможливило виконання оскаржуваного рішення в частині обовязкової участі матері дитини в зустрічах батька з дитиною, а також на те, що після виходу матері дитини на роботу догляд за малолітнім здійснює лише бабця ОСОБА_4, „якій приблизно за 80 років та на утриманні якої перебуває хворий син.

Звертає увагу на те, що у апелянта відсутня заборгованість по сплаті аліментів, а також стверджує, що він повністю забезпечує дитину усіма необхідними речами (а.с. 136-140).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони ОСОБА_4 і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, здійснюючи цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України (далі - СК України).

У відповідності до ч.ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СКУкраїни мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 152 СК України встановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є колишнім подружжям, шлюб між ними розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року (а.с. 30).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8), який після розірвання шлюбу проживає з матірю ОСОБА_4

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської районної державної адміністрації від 13 серпня 2014 року № 27 ОСОБА_4 (маму дитини) попереджено, що заборона у спілкуванні батька з дитиною є протиправною і порушує законні права та інтереси дитини, та зобовязано її забезпечити належні умови для спілкування та побачення ОСОБА_3 (батька дитини) з дитиною 1 раз в тиждень впродовж року за місцем її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 та в її присутності (а.с. 14).

Аналогічне за змістом рішення міститься також і у розпорядженні Перемишлянської районної державної адміністрації від 22 серпня 2014 року № 266 (а.с. 34).

Як встановлено судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, мама дитини (ОСОБА_4З.) не заперечує проти участі батька у вихованні сина у спосіб та порядок, які встановлені вище згаданими рішеннями комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської районної державної адміністрації та Перемишлянської районної державної адміністрації.

Як вбачається з Висновку щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, від 25.12.2014 року, Служба у справах дітей Перемишлянської районної державної адміністрації в результаті вивчення спору між батьками малолітнього ОСОБА_7 за заявою батька останнього (ОСОБА_3М.) прийшла до висновку про те, що зважаючи на вік дитини та належне ставлення матері до виконання батьківських обовязків, матеріально-побутові умови проживання матері та дитини є належними для спілкування та побачень батька дитини з сином за місцем проживання останнього в селі Лоні в присутності матері дитини та такими, що жодним чином не порушують прав батька (а.с. 65).

В той же час, матеріалами справи стверджується, що 07.05.2014 року на ОСОБА_3 складався протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 31) і працівниками органів внутрішніх справ з ним проводились профілактичні бесіди з приводу недопущення протиправних дій відносно ОСОБА_4 (а.с. 32-33).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а також з урахуванням віку дитини.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_3, відхилити та залишити рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: