І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді Апаллонової Ю.В.
при секретарі Кудряшовій Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орджонікідзевський РВ у м.Запоріжжі Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання таким, що втратив право користування квартирою,
12.11.2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначали наступне.
Позивачі, ОСОБА_3 Антоновчич та ОСОБА_1, є власниками квартири АДРЕСА_1, в якій кожному належить по ? частині, а саме: ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1991, виданого 02.11.1994 року Виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя; ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 04.06.2014 року, виданого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою за р.№ 3-145.
Син позивача, ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, за згодою власників квартири з 2005 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Для відповідача вищевказана квартира була місцем тимчасового проживання, до якої він іноді повертався. В березні 2015 року відповідач добровільно звільнив помешкання, зібравши свої речі, та виїхав до іншого місця проживання. Оскільки відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації, позивачі вважають, що він втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідач самостійно не знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, зв'язок між сторонами по справі не підтримується та місце перебування відповідача позивачам невідоме, тим самим відповідач створює перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що на даний час у позивачів виникла необхідність у оформленні субсидії, а наявність зареєстрованої особи, яка не проживає за вказаною адресою, перешкоджає здійснити ці наміри, що порушує їх право власності. Окрім вказаного, позивачі несуть великі витрати на сплату комунальних послуг за квартиру, в якій зареєстрований відповідач та який не сплачує ці послуги.
Позивачі просили суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою м. . Запоріжжя, АДРЕСА_3 та стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 08.09.2016 року залучено до участі в справі правонаступника померлого позивача ОСОБА_3 його спадкоємця ОСОБА_1, яка згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.08.2016 року успадкувала від ОСОБА_3 ? частину квартири АДРЕСА_4(Чубаря) у м.Запоріжжі.
Позивач у судове засідання не зявився, уповноважений представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягає, проти заочного розгляду не заперечує.
У судові засідання по цій справі відповідач повторно не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином у зв'язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у вищезазначені судові засідання.
Третя особа у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином.
Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю представника позивача, відповідача на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.
Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1, ? частині на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 04.06.2014 року, виданого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою за р.№ 3-145 та ? частина на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 16.08.2016 року, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за р.№715.
ОСОБА_2 за згодою власників квартири з 2005 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
В березні 2015 року відповідач добровільно звільнив помешкання, зібравши свої речі, та виїхав до іншого місця проживання, про що 17.11.2015 р. представниками МКП «ОСНОВАНІЄ» було складено акт про не проживання відповідача у спірній квартирі.
Відповідач самостійно не знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, зв'язок між сторонами по справі не підтримується та місце перебування відповідача позивачам невідоме, тим самим відповідач створює перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що на даний час у позивача виникла необхідність у оформленні субсидії, а наявність зареєстрованої особи, яка не проживає за вказаною адресою, перешкоджає здійснити ці наміри, що порушує їх право власності. Окрім вказаного, позивачі несуть великі витрати на сплату комунальних послуг за квартиру, в якій зареєстрований відповідач та який не сплачує ці послуги.
Особистих речей відповідача в квартирі немає і іншого не спростовано відповідачем.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.
Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володіння його нерухомого майна. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України - члени сім'ї власники будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що нарівні користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
В той же час, відповідно до ст.156 ЖК України - члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени зобовязані : брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту.
Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Обраний позивачем спосіб захисту його прав відповідає вимогам закону.
За вказаних обставин суд вважає, що позов є підставним і підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 3, 10,11,57, 60, 213, 215,218,224-226 ЦПК України, суд , -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа Орджонікідзевський РВ у м.Запоріжжі Управління Державної Міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання таким, що втратив право користування квартирою, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою № 32 у будинку № 10 по вул. Чубаря у м. Запоріжжя.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії
Суддя: Ю.В. Апаллонова