АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки та зобов'язання здійснити перерахунок, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, -

у с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки та зобов'язання здійснити перерахунок.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № 381/10/08-Ж від 24 березня 2008 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог та не врахував, що положенням кредитного договору погоджено сторонами процедуру зміни відсоткової ставки, проте жодних пропозицій щодо змін умов кредитування від банку він не отримував, жодні додаткові угоди до кредитного договору про підвищення відсоткової ставки між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» не укладалися, та банк без його згоди в односторонньому порядку змінив одну з істотних умов кредитного договору, а саме підвищив розмір відсоткової ставки.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що підтримує апеляційну скаргу і просить її задовольнити, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Давидюк І.А. у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

_____________________________________________________

Справа № 752/16018/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/6322/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Сальникова Н.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 24 березня 2008 року між ОСОБА_2 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено кредитний договір № 381/10/08-Ж, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 665175,00 грн. зі сплатою 14,25 % річних терміном повернення до 23 березня 2030 року (а. с. 10-13).

Згідно з п. 2.7. кредитного договору, в разі зміни процентних ставок за користування кредитами на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів за користування кредитом, надавши (надіславши) позичальнику відповідний документ про внесення змін до цього договору, не менш, як за десять робочих днів до дати застосування нового розміру процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.7.1. договору, у разі згоди позичальника на зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів за користування кредитом він зобов'язаний до дати застосування їх нового розміру, вказаної у документі про внесення змін до цього договору, надісланому кредитором, підписати та повернути такий документ про внесення змін останньому.

Пунктом 2.7.2. кредитного договору передбачено, що у разі незгоди позичальника на зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів за користування кредитом, він зобов'язаний протягом 5 робочих днів з дати застосування їх нового розміру, вказаної у документі про внесення змін до цього договору, надісланого кредитором, повернути кредитору в повному обсязі свою заборгованість за цим договором (строкову та прострочену), а також погасити вимоги кредитора, що випливають з цього договору, в тому числі, але не виключно: кредит, нараховані проценти за користування кредитом, комісії, неустойку (пеню, штрафи), передбачені цим договором.

Встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу позивача направлено лист, відповідно до якого банк, враховуючи підвищення облікової ставки НБУ (постанова НБУ від 21 квітня 2008 року № 107), зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, на підставі рішення Управляючого комітету роздрібного бізнесу АКБ «Укрсоцбанк» № 231 від 24 червня 2008 року, а також у відповідності до умов договору кредиту № 381/10/08-Ж від 24 березня 2008 року та вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», повідомив про підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту до 20 % річних з 31 липня 2008 року (а. с. 9, 36, 37).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що змінюючи в односторонньому порядку розмір відсоткової ставки за договором кредиту № 381/10/08-Ж від 24 березня 2008 року, ПАТ «Укрсоцбанк» діяв правомірно відповідно до п. 2.7. кредитного договору, рішення Управляючого комітету роздрібного бізнесу АКБ «Укрсоцбанк» № 231 від 24 червня 2008 року та вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 10561, частиною другою якої передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Наведена редакція статті 10561 ЦК України була чинною до 16 жовтня 2011 року.

З аналізу зазначених норм можна дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору передбачається право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну було прийняте до набрання чинності Законом № 661-VІ.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2012 року у справі № 6-2355цс15, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, що він не отримував документу про внесення змін до кредитного договору всупереч положенням договору щодо погодженої сторонами процедури зміни відсоткової ставки, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, витягом з протоколу № 231 засідання Управляючого комітету роздрібного бізнесу від 24 червня 2008 року (а. с. 36), повідомленням банку про підвищення розміру процентної ставки (а. с. 37), та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору та спростовуються наведеним вище.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова