Провадження №2/263/129/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: судді Ікорської Є.С. при секретарі Турчиній Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить 7/8 частин житлового будинку №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі. Відповідачці на праві приватної власності належить 1/8 частина будинку №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі. Позивачка мешкає у спірному будинку та іншої власності не має. У звязку з тим, що відповідачка мешкає за іншою адресою - по вул.Червонофлотській, б.55 та у спірному будинку №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі ніколи не мешкала, просить суд визнати за нею право власності на 1/8 частину будинку №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2, припинити право власності ОСОБА_2 у спільній власності на 1/8 частину будинку №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі, стягнути судові витрати, повязані з проведенням експертизи та судовий збір.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідачки заперечував проти задоволення позовних вимог через його безпідставність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про державну реєстрацію прав Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 24.11.2010 року № 28116736 ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 1176 від 10.09.2009 року належить на праві приватної власності 7/8 частки будинку №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі (а.с.5).

Згідно з нотаріально посвідченим договором дарування частки житлового будинку від 10.09.2009 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 7/8 частки будинку №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі (а.с.6).

Згідно з технічним паспортом на будинок №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі власниками зазначені ОСОБА_2, якій належить 1/8 частина, ОСОБА_1, якій належить 7/8 частка (а.с.7).

Згідно з нотаріально посвідченим договором дарування від 29.01.2004 року ОСОБА_2 прийняла у дар 1/8 частку домоволодіння №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.65, 89).

Згідно зі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту судової практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Згідно з технічним планом на будинок №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі на земельній ділянці містяться такі господарські будівлі та споруди, а саме: житловий будинок, літня кухня, сарай, вбиральня, гараж, паркан, замощення (а.с.8).

З технічної документації на будинок та судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що спірне домоволодіння є неподільним об'єктом права власності, поділити його між співвласниками в натурі неможливо.

Відтак 1/8 частку відповідачки на домоволодіння слід вважати незначною.

Судом встановлено, що сторони вважають неможливим спільне проживання у домоволодінні № 229 по вул.Торговій у м.Маріуполі, відповідачка в спірному будинку не проживає з 1985 року, її місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а фактично відповідачка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено представником позивачки в судовому засіданні.

Враховуючи обставини даної справи, суд вважає, що припинення права власності відповідачки на належну їй частку у спірному домоволодінні не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Згідно з частиною 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №21/с від 16.12.2015 року вбачається, що ринкова вартість домоволодіння, з урахуванням того, що гараж не є самовільною забудовою, №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі складає 649 846,00 грн.; вартість ідеальної 1/8 частки домоволодіння №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі, з урахуванням того, що гараж не є самовільною забудовою, складає 81 231,00 грн.; ринкова вартість домоволодіння, з урахуванням того, що гараж є самовільною забудовою, №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі складає 584 862,00 грн.; вартість ідеальної 1/8 частки домоволодіння №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі, з урахуванням того, що гараж є самовільною забудовою, складає 73 108,00 грн.; поділити домоволодіння №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі з виділенням в натурі ізольованої квартири для 1/8 частки не представляє змоги, тому як житлова площа 10,825 кв.м, приходить на ідеальну 1/8 частку менш мінімальної площі для однокімнатної квартири - 15 кв.м. У випадку наявності самовільно зведених побудов поділ відбуватися не може у відповідності з п.2.3 «Інструкції про проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна», затвердженого Мінюстом України 06.07.2007р. №774/14041. У матеріалах інвентарної справи БТІ інформація про наявність або відсутність самовільно ведених споруд відображена неоднозначно (а.с.43).

У даному випадку, оскільки право власності на гараж зазначене у нотаріально посвідчених договорах дарування від 29.01.2004 р. та від 10.09.2009 р., відповідно до припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, то слід вважати, що гараж не є самовільним будівництвом, отже відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість ідеальної 1/8 частки домоволодіння №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі складає 81 231,00 грн.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Згідно з абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Оскільки підстав для визнання висновку експерта неналежним доказом не вбачається, адже експерт ОСОБА_4 діяв у межах своєї експертної спеціальності та атестації з дотриманням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, Інструкції про призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5, при цьому іншої оцінки суду не надано, суд визначає вартість 1/8 частки ОСОБА_2 у праві власності на домоволодіння № 229 по вул.Торговій у м.Маріуполі за суму в розмірі 81 231,00 грн.

При цьому суд не може взяти до уваги посилання представника відповідачки про те, що вартість установки гаражних воріт складає 5130 грн., і саме цю суму слід вирахувати з визначеної оцінки вартості домоволодіння, оскільки при проведенні оцінки експертом були враховані усі будови і конструкції спірного домоволодіння, в тому числі гаража.

Позивачкою з урахуванням вимог ч.2 ст.365 ЦК України внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА суму в розмірі 81 231,00 грн. (а.с.83).

Доводи позивачки про те, що гараж не входить до складу майна, що належить до домоволодіння №229 по вул.Торговій у м.Маріуполі, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки право власності на цей гараж презюмується, адже обидва договори дарування на сьогоднішній день не визнані недійсними у судовому порядку.

За таких обставин суд не має підстав для відмови у задоволенні позову позивачки, оскільки усі умови застосування положень ст.365 ЦК України знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв'язку з чим частка відповідачки у праві власності на домоволодіння № 229 по вул.Торговій у м.Маріуполі підлягає припиненню з виплатою замість неї компенсації з депозиту ТУ ДСА за рахунок внесених позивачкою коштів.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду із позовом позивачкою сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн.

Оскільки вартість спірного майна складає 81 231,00 грн., а належний до сплати судовий збір в розмірі 1% від вартості майна становить 812,31 грн., то на користь позивачки з відповідачки слід стягнути сплачені при подачі позову 487,20 грн., а решту суми в розмірі 325,11 грн. суд стягує з відповідачки на користь держави.

Керуючись ст.365 ЦК України, статтями 10,11,30, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на належну їй 1/8 частку домоволодіння № 229 по вул.Торговій у м.Маріуполі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості припиненої частки у праві власності в розмірі 81 231,00 грн. за рахунок коштів, внесених нею на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на підставі квитанції № 0.0.531065708.1 від 05.04.2016 р.

Зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на підставі квитанції №0.0.531065708.1 від 05.04.2016 р. видати грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі 81 231,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 325,11 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Є.С. Ікорська