У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 травня 2014 року стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), на його користь 3 1447 грн 15коп. у рахунок суми страхового відшкодування за пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 28 жовтня 2013 року належного йому автомобіля марки SЕАТ ІВІZА, державний номернийзнак НОМЕР_1.Стягнута сума йому була перерахована лише 20 березня 2015 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на його користь 8 128 грн 04 коп. пені, 15 692 грн 13 коп. інфляційних втрат та три проценти річних у розмірі 1 072 грн 66 коп. узв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 8 718 грн 04 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 692 грн 13 коп., три проценти річних у розмірі 1 072 грн 65 коп.

У касаційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є не страхувальником за полісом, а потерпілою особою, тому підстави для стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» пені відсутні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що зобов'язання страховика виплатити передбачене ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування є грошовим, тому, у разі прострочення виконання такого зобов'язання, страховик зобов'язаний на вимогу особи, яка має право на отримання страхового відшкодування, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 травня 2014 року стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», правонаступником якого є ПАТ «НАСК «Оранта», на користь ОСОБА_3 3 1447грн 15 коп. у рахунок суми страхового відшкодування. Стягнута сума була перерахована ОСОБА_3 20 березня 2015 року.

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Проте апеляційний суд не врахував, що вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору, оскільки договір укладено між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», правонаступником якого є ПАТ «НАСК «Оранта».

За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду.

Відповідно до положень чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до винесення рішення було заявлено про застосування судом строку позовної давності щодо стягнення пені відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів сторін у частині позовних вимог про стягнення пені належним чином не перевірив, не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик