Справа № 2-142/09 Провадження №22-ц/773/804/16 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Категорія: 30 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

10 травня 2016 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області Грушицький А.І., вивчивши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2008 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2008 року у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 6 травня 2008 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2008 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

10 березня 2016 року ОСОБА_2 повторно подав апеляційну скаргу в даній цивільній справі на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2008 року та усі послідуючі ухвали.

Ухвалою судді апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2016 року апеляційна скарга була залишена без руху і надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Підставою для залишення апеляційної скарги без руху стало те, що подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 295 ЦПК України та при подачі апеляційної скарги не було сплачено судовий збір.

Копія зазначеної ухвали була направлена ОСОБА_2 на вказану ним в апеляційній скарзі адресу, однак вручена не була, оскільки направлений конверт повернувся за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

На підставі наведеного та враховуючи, що за вказаним ОСОБА_2 місцем проживання він не отримує судових рішень, не повідомив суд про зміну місця проживання, приходжу до висновку про можливість застосування норми статті 77 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

ОСОБА_2, який подав апеляційну скаргу на судове рішення, протягом тривалого часу не вжив будь-яких заходів для виконання ухвали апеляційного суду про залишення його апеляційної скарги без руху, не цікавився станом провадження в даній справі.

Оскільки ОСОБА_2 не виконав вимоги ухвали судді апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2016 року, тому відповідно до ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України апеляційну скаргу слід вважати неподаною і повернути.

Керуючись ст.ст. 121, 297 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2008 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про визнання дій незаконними та відшкодування шкоди вважати неподаною і повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Суддя