АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за учстю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 вересня 2011 року він передав ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 3350 грн., які останній зобов'язався йому повернути в строк до 14 жовтня 2011 року. Сторони дійшли згоди, що у випадку не повернення вказаної суми позики в обумовлений договором строк, застосовуються штрафні санкції у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення.

Допустивши прострочення повернення грошових коштів, 26 жовтня 2011 року відповідач власноручно вніс доповнення до розписки, зобов'язавшись до 28 жовтня 2011 року перевести всю суму позики на ім'я ОСОБА_4

Незважаючи на це, ні у первинно встановлений строк до 14 жовтня 2011 року, ані в строк до 28 жовтня 2011 року, ОСОБА_2 грошові кошти не повернув.

У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 3350 грн. основного боргу та відсотки за період з 14 жовтня 2011 року по 01 листопада 2013 року у сумі 25091,50 грн., а всього 28441,50 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

З таким заочним рішенням не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм процесуального права, просив його скасувати. (а.с.63)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28 вересня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі, оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти у ромірі 3350 грн.

Відповідно до умов указаного договору, ОСОБА_2 зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 14 жовтня 2011 року, а у випадку не повернення вказаної суми в обумовлений договором строк, застосовуються штрафні санкції у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення.

У подальшому, 26 жовтня 2011 року, відповідачем були внесені зміни до договору позики, відповідно до яких він зобов'язався повернути борг у строк до 28 жовтня 2011 року, шляхом його переказу у відділення «Приватбанку» м. Кіровограда на ім'я ОСОБА_4(а.с.6)

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України .

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свого зобов'язання щодо повернення позивачеві грошових коштів не виконав, а тому дійшов висновку про стягнення суми позики та обумовлених договором штрафних санкції, визначивши їх розмір.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

На доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що розглядаючи заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції проігнорував необхідність проведення судової почеркознавчої експертизи з метою з'ясування справжності його підпису на розписці, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів зауважує на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Заявивши в апеляційній скарзі клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, ОСОБА_2, будучи належним чином сповіщеним про день, місце та час розгляду справи, у судові засідання двічі поспіль не з'явився, разом з тим, проведення зазначеної експертизи передбачає відібрання у заявника вільних та експерементальних зразків його підпису, а також надання інших документів з його підписами. А отже, дана цивільна справа розглянута судом апеляційної інстанції, в порядку ч.2 ст.305 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду відповідає вимогам закону, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: