Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/471/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Смолка І.О.
Провадження № 22-ц/778/2930/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_4 наприкінці жовтня 2008 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись у приміщенні офісу, розташованого по вул. Тургенєва, 25 в м. Запоріжжя, під приводом надання адвокатської допомоги, отримав від нього грошові кошти в розмірі 15000 грн., але в подальшому свій обов'язок не виконав.

24 лютого 2013 року СВ Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що жодних документів, передбачених законодавством, які дають право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_4 не має, відомості про нього в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні.

Зазначав, що своїми протиправними діями відповідач спричинив йому матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн.

В ході досудового розслідування його визнано потерпілим.

Зазначав, що 29.12.2014 року ним було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди в розмірі 50 000 грн. і моральної 5 000 грн.

Проте, 22.01.2015року прокуратурою Жовтневого району м. Запоріжжя до суду направлено клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2015 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності.

Його цивільний позов було залишено без розгляду і розяснено про його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Через втрату купівельної спроможності української гривні внаслідок інфляційних процесів, просив суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Крім того, неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що він реально розраховував на отримання адвокатської допомоги. Грошові кошти, які були передані ОСОБА_6, він брав у борг, який не зміг повернути, що спричинило непорозуміння,виникнення конфліктів в родині. Він відчуває постійні моральні страждання знаходиться у пригніченому стані. Моральну шкоду оцінює у 5 000 грн.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення злочину в розмірі 50 000 грн. та моральну в розмірі 5 000 грн., а також судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 05.02.2015 року ухвалою Жовтневого райсуду м. Запоріжжя було встановлено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у тому, що ОСОБА_4 наприкінці жовтня 2008 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись приміщенні офісу, розташованого по вулиці Тургенева, 25 в місті Запоріжжі, не маючи документів, передбачених законодавством, що підтверджують право на зайняття адвокатські діяльністю, під приводом надання адвокатської допомоги ОСОБА_5, отримав від останнього грошові кошти в розмірі 15000 гривень, але в подальшому свій обов'язок перед ОСОБА_5 не виконав, чим спричинив останньому матеріальну шкоду в розмірі 15000 гривень.

Прокурор прокуратури Жовтневого району міста Запоріжжя ОСОБА_8 звернулась до суд клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6, будучи підозрюваним, не заперечував щодо закриття кримінального провадження за підстав, зазначених прокурором.

Суд клопотання прокурора задовольнив, посилаючись на те, що ОСОБА_4 підозрюваний у вчиненні злочину невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину пройшло більше ніж три роки з клопотанням прокурора Фурсенко М.О. погодився, тому у суду були підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у відповідності до ч. 1 ст. 49 КК України, згідно якої особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчиненні нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Суд звільнив ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК Україні зв'язку із закінченням строків давності; кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України було закрито, запобіжний захід у виді особистого зобов'язання скасовано; цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розм 50000 гривень та моральної шкоди в розмірі 5000 гривень залишено без розгляду з роз'ясненням позивачу на його право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції правомірно визначився ,що ОСОБА_4 погодився з Ухвалою суду, не оскаржив її, погодився з тим що його звільнено від кримінальної відповідальності, а не винесено відносно нього виправдувального вироку, тобто його було не оправдано, а звільнено від відповідальності / не реабілітуючи підстави/ , тим самим ОСОБА_4 визнав свою вину. Матеріалами клопотання прокурора і Ухвали суду встановлено суму матеріальної шкоди 15 000 грн.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Окрім цього слід зазначити ,що вказана ухвала суду в силу ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України є належним, допустимим письмовим доказом, який підтверджує доведеність позовних вимог.

У вказаній частині рішення суду першої інстанції відповідає розясненням п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», за яким звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінчення строків давності (ст. 49 КК) застосовується за наявності обставини вчинення нею певного умисного злочину при умові переконання суду в тому, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК.

Також районний суд вирішуючи питання стосовно строку позовної давності, про застосування якого у своїй заяві просив відповідач , правильно прийшов до висновку, що трирічний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, позивачем не пропущено. ОСОБА_5 подавав позов у кримінальному провадженні. Його позов 6уло залишено ухвалою суду від 05.02.2015 р. без розгляду і в межах строку позовної давності він звернувся до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: