УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про визнання незаконними та скасування наказів, зобов'язання повернути попередню посаду, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила:

- визнати незаконними та скасувати накази в.о. генерального директора публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Західенерго») від 03, 13 та 31 березня 2015 року № № 28, 35 та 46;

- зобов'язати повернути попередню посаду «Завідувач канцелярії» відповідно до штатного розкладу, який був станом на 01 березня 2015 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ директора ТЕС Шувара А.Й. від 01 липня 2015 року № 309-к.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 27 квітня 2015 року їй було вручено повідомлення про зміни в штатному розкладі адміністративного відділу на підставі наказів від 03, 13 та 31 березня 2015 року № № 28, 35 та 46, підставою якого було підвищення якості та ефективності управління адміністративного відділу ПАТ «ДТЕК Західенерго» Бурштинської ТЕС та зміною істотних умов праці.

Позивачка вважала, що вказані накази не відповідають нормам трудового законодавства, оскільки не були викликані змінами в організації виробництва і праці та не містять посилання на норми трудового законодавства, не чітко сформульовано мотиви для зміни умов трудового договору, а саме, не зрозуміло чи для ефективності управління адміністративного відділу, чи для зміни істотних умов праці видавалися такі накази.

Зазначала, що в структурі адміністративного відділу крім підрозділу «Канцелярія» є підрозділ «Господарська група» і посада «Завідувач господарства» при зміні штатного розкладу не міняється. При цьому в наказі № 28 не зазначено про зміну істотних умов праці, оскільки правовим документом про таку зміну повинен бути наказ про зміну істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а не мета, з якою він був виданий, а саме, «з підвищення якості і ефективності управління адміністративного відділу». Зміна її посади із завідувача на інспектора не може вважатися зміною істотних умов праці у випадку приведення змін до штатного розпису, оскільки в неї не змінюються ні коло трудових обов'язків за даною посадою, ні зміст трудового договору, а також не йдеться про зміни в організації виробництва і праці. Також не може вважатися зміною істотних умов праці зміна назви структурного підрозділу «Канцелярія», у якому вона працює, якщо вона не пов'язана зі змінами в організації виробництва та праці і при цьому не змінюються ні функції структурного підрозділу, ні визначені трудовим договором умови праці.

З огляду на вказане, та посилаючись на те, що станом на 01 липня 2015 року під тиском керівників структурних підрозділів та керівництва ТЕС нею було підписано наказ на переведення на іншу посаду, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми трудового права, які їх регулюють, виходив із недоведеності позивачкою незаконності виданих ПАТ «ДТЕК Західенерго» оспорюваних наказів, а також врахував, що позивачка була своєчасно повідомлена про зміни в штатному розписі, а приступивши до роботи з 02 липня 2015 року, фактично погодилась із зміненими умовами праці, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати незаконним наказ від 01 липня 2015 року № 309-к про переведення.

Апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи позивачки, як на підставу для скасування зазначених наказів, на невідповідність їх вимогам ст.32 КЗпП України, оскільки вказана стаття встановлює правила щодо переведення на іншу роботу та зміни істотних умов праці і не обмежує права підприємства щодо визначення організаційної структури та штатного розпису.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана