Справа №597/364/16-ц
Провадження №2/597/201/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря Богдана В.М.

позивачки ОСОБА_1

представників позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення із житлового приміщення,

в с т а н о в и в :

Позивачка в позовній заяві та разом із своїми представниками в судовому засіданні просить суд виселити відповідача із належного їй будинковолодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 та зобов'язати Заліщицький РС УДМС України в Тернопільській області зняти ОСОБА_4 з реєстрації із вищевказаного будинковолодіння.

Позивачка та її представники покликаються на те, що позивачка є власником будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1. 01.11.1984 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який розірвано 21.02.2013 року на підставі рішення Заліщицького районного суду. Після розірвання шлюбу відповідач з позовом до суду про поділ спільного майна подружжя не звертався, позовна давність ним пропущена, тому, на думку позивачки та її представників, по закону та згідно правовстановлюючих документів єдиним власником спірного будинковолодіння являється позивачка. Після розлучення відповідач не виселився із будинковолодіння за власним бажанням, хоча володіє житловим будинком, який успадкував. Відповідач не несе жодних витрат по догляду за будинком у якому зареєстрований, більше того його поведінка призводить до неможливості з ним спільного проживання. Крім позивачки в даному будинковолодінні проживає її син з дружиною та двоє їх неповнолітніх дітей. Негативна поведінка відповідача та його не бажання добровільно знятись з реєстрації у належному позивачці будинковолодінні змусили останню звернутись до суду з даним позовом, оскільки їх спільне проживання суперечить інтересам позивачки та інтересам її сім'ї.

Відповідач в судовому засіданні позову не визнав. Вважає позовні вимоги позивачки безпідставними, оскільки, на його думку, він має право на частку в даному будинковолодінні, з огляду на те, що перебуваючи в шлюбі вони з позивачкою будували його. Згодом, закінчивши будівництво житлового будинку, відповідач оформив право власності на нього на дружину - позивачку по справі, так як вважав, що дане питання не має принципового значення та не розраховував, що це матиме такі наслідки. Тому просить відмовити в задоволенні даного позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, представників позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного:

згідно довідки про склад сім'ї №1137 виданої 10.01.2014 року Добрівлянською сільською радою в будинковолодінні, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована позивачка ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_1, їх син ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_5 та двоє їх малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.11.1984 року у відділі РАГС Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №78.

Дана обставина встановлена рішенням Заліщицького районного суду №597/148/13-ц від 21.02.2013 року, стосується обох сторін, тому в силу ст.61 ч.3 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст.61 ч.3 ЦПК України).

Відповідач в судовому засіданні наполягає на тому, що будинок, з якого його намагається виселити позивачка ними зведений під час шлюбу.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 видане позивачці 22.01.2009 року на підставі рішення №90 від 23.12.2008 року.

Згідно вищевказаного свідоцтва серії НОМЕР_1 від 22.01.2009 року право власності на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано на підставі рішення Заліщицького районного суду №597/148/13-ц від 21.02.2013 року.

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Той факт, що будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 побудоване сторонами перебуваючи в шлюбі в судовому засіданні не заперечувала позивачка та її представники.

Зокрема позивачка в позовній заяві та в судовому засіданні заявила, що відповідач міг би звертатись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, однак, на її думку, пропустив строк такого звернення.

Суд вважає, що цим позивачка фактично визнала, що відповідач має частку у спільному майні подружжя - будинковолодінні, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

Сам факт його не звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя не свідчить про те, що він втратив право на частку у даному майні і єдиним його власником являється позивачка, як вона зазначає в позовній заяві, так як в судовому засіданні позивачка не заперечує право відповідача на частку у спільному майні подружжя.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст.61 ч.1 ЦПК України).

Згідно ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (ст.116 ч.1 ЖК Української РСР).

Аналізуючи вищевказані норми Закону та враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що ці норми не можуть бути застосовані в даному випадку і у задоволенні даного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення із житлового приміщення слід відмовити за його безпідставністю, оскільки відповідачу як колишньому чоловіку позивачки належить частка у даному спільному майні подружжя - будинковолодінні, яке знаходиться в АДРЕСА_1, а тому він не підлягає виселенню, так як є співвласником даного будинковолодіння.

Керуючись ст.60 СК України, ст.321 ч.1 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ши в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виселення із житлового приміщення відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

На рішення може бути подано апеляцію, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя

С. В. Дудяк