Ухвала

Іменем України

12 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Кафідової О.В.,

КолодійчукаВ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання договору міни недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що її матері - ОСОБА_4, належала земельна частка (пай) розміром 5,89 умовних кадастрових га, розташована в межах Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Після смерті матері, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну частку (пай) отримав батько позивача - ОСОБА_5 Крім успадкованої земельної ділянки, її батьку належала також земельна частка (пай) площею 5,89 умовних кадастрових га, що також розташована в межах Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. На ім'я ОСОБА_5 було видано єдиний державний акт на право власності на земельну ділянку площею 10,71 га. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер. Після смерті батька ОСОБА_6 прийняла спадщину. У 2013 році вона дізналася, що між ОСОБА_7 та її батьком у 2004 році було укладено договір міни, відповідно до умов якого останній передав земельну ділянку площею 10,71 га. відповідачу, а ОСОБА_3 передав її батьку частку земельної ділянки розміром 0,02985 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що на час смерті матері вона була неповнолітньою, фактично прийняла спадщину у вигляді Ѕ частки земельної частки (паю), але батько без її згоди розпорядився цією часткою при укладенні договору міни, позивач просила визнати свідоцтво про право на спадщину частково недійсним та визнати договір міни, укладений 23 жовтня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, недійсним.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору міни недійсним скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові з інших підстав. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити рішення про задоволення її позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Залишаючи без змін рішення районного суду у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після смерті матері, було повних 15 років але дій, щодо прийняття спадщини вона не здійснила, хоча згідно з чинним на той час законодавством не вважалася такою, що прийняла спадщину автоматично.

Одночасно, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовни вимоги про визнання договору міни недійсним та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про визнання договору міни недійсними є похідними від позовних вимог про право на спадщину. Встановивши, що позивач не вважалася такою, що прийняла спадщину після смерті матері, у задоволенні позову про визнання договору міни недійсним слід відмовити за їх безпідставністю.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України) і не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Кафідова

В.М.Колодійчук