Справа № 354/612/13-ц
Провадження № 22-ц/779/836/2016
Головуючий у 1 інстанції Гребик Л. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення частини житлового будинку, стягнення з відповідача неотриманих доходів, відшкодування моральної шкоди, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року, скасування запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, визнання недійсними та скасування свідоцтв на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, виданих ОСОБА_3 03.06.2013 року та 06.10.2014 року та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яремчанського міського суду від 18 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Яремчанського міського суду від 18 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Постановлено

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року, видане ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1

- скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно №27704148 від 06.10.2014 року на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1875 га, розташовану на участку Стаїщі в с. Поляниця, м. Яремче, Івано-Франківської області, видане ОСОБА_3

- усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0500 га в с. Поляниця, участок Стаїщі, Яремчанської міської ради, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів за №21, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 частини житлового будинку №131Д, яка знаходиться на належній ОСОБА_2 земельній ділянці.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 974 грн. 40 коп. судових витрат по справі.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, який виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0500 га в с. Поляниця, участок Стаїщі, Яремчанської міської ради, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.09.2006 року відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що суд визнав недійними свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданих реєстраційною службою управління юстиції на підставі рішення Поляницької сільської ради, зі скасуванням реєстраційного запису, і в цій частині рішення суду впливає на права та обов'язки зазначених юридичних осіб, яких суд не залучив до участі у справі.

ОСОБА_5 вважає помилковим висновок суду про те, що зведений ним будинок, про знесення частини якого ухвалено рішення, є самочинним будівництвом, оскільки він збудував будинок на відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, а рішенням виконкому Поляницької сільської ради від 10.06.2004 року №25 надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок №131 і з 2005 року житловий будинок відображений у державному акті.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься вся належно оформлена технічна документація на житловий будинок і жодним органом не встановлено, що спірний будинок, щодо якого заявлена вимога про знесення, збудовано з істотним порушенням будівельних норм, генерального плану забудови земельної ділянки ОСОБА_5 чи на іншій земельній ділянці.

Таким чином, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року на житловий будинок АДРЕСА_1 видано на підставі ніким не скасованої на даний час декларації про готовність об'єкту до експлуатації № ІФ 53, будівельного і технічного паспорту 2013 року та експертного висновку ПП «Архбудексертиза» від 06.06.2013 року.

ОСОБА_5 вважає незаконним висновок суду про знесення частини будинку, оскільки чинним законодавством не передбачено знесення частини самочинного будівництва, судом не встановлено яку саме частину будинку слід знести, чи є така частина відокремленою спорудою.

Судом не враховано того, що згідно довідки Поляницької сільської ради від 24.09.2015 року спірний будинок збудований у 2004 році, а згідно відповіді інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області спірний будинок збудований у 2006 році, тобто до відчуження частини земельної ділянки ОСОБА_2

Не враховано судом і того, що саме ОСОБА_2 у 2012 році самовільно спорудила стрічковий фундамент, чим змінила конфігурацію сусідніх земельних ділянок, і згідно долучених фотознімків будинок ОСОБА_3 знаходиться на його земельній ділянці і жодним чином не порушує прав ОСОБА_2

При виготовленні схеми висот в 2013 році, виданій ОСОБА_3, встановлено, що межі не змінювались, а спірний будинок знаходиться в зоні встановлених межових знаків та системи координат земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3

Судом не враховано роз'яснень п.23 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) про те, при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК).

Не враховано судом і того, що ОСОБА_2 заперечила заявлене ним клопотання про проведення експертизи.

Не враховано і того, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2015 року за позовом ОСОБА_2 до Поляницької сільської ради та ОСОБА_5 встановлено, що фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 на 0,002 га більша, ніж зазначена в Державному акті (0,05 га) і становить 0,052 га, а фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 менша на 0,002 га ніж вказана у Державному акті (0,2 га) і становить 0,1980 га.

Самовільну зміну межі земельної ділянки та будівництво стрічкового фундаменту під огорожу в 2012 році визнала і сама ОСОБА_2

За наслідками самовільної зміни межі сусідніх земельних ділянок саме ОСОБА_2 інспекцією сільського господарства 27.06.2014 року було притягнуто до адміністративної відповідальності, і на усунення виявлених порушень саме щодо ОСОБА_2 було винесено припис про знесення самочинної огорожі та відновлення меж земельної ділянки, після чого у вересні 2015 року вона відновила раніше існуючу межу.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що спірний будинок знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_2

Не враховано судом і роз'яснень, даних у п.22 вищезазначеної постанови Пленуму про те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування, та п.25 про те, що відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

ОСОБА_2 не подала доказів відхилення від проекту забудови чи інших будівельних норм.

Апелянт вважає, що не можуть бути доказом у справі «система висот», виготовлена у 2012 році, оскільки зазначені у ній відомості про накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_3 по площі 0, 0006 га не відповідають акту перевірки, проведеної інспекцією сільського господарства та складеного нею за участі комісії акту встановлення межі від 14.02.2014 року, та суперечать встановленим судовим рішенням обставинам що саме ОСОБА_2 використовує на 0,002 га земельної ділянки більше ніж передбачено Державним актом.

Схема забудови земельної ділянки (а.с.189), яка міститься в будівельному паспорті, виданому на ім'я ОСОБА_2, виготовлена не на підставі Державного акту та технічної документації, виданих їй у 2006 році, а на основі «Системи висот», виготовленої невідомо ким та коли з прив'язкою до неіснуючого будинку на земельній ділянці ОСОБА_3

Не може бути доказом у справі і технічна документація ОСОБА_2, виготовлена у квітні 2015 року, оскільки 14.04.2015 року відділом Держземагенства м. Яремче за результатами розгляду зазначеної технічної документації було прийнято рішення про відмову в державній реєстрації земельної ділянки площею 0,05 га у зв'язку з невідповідністю технічної документації чинному законодавству, невідповідності електронного документа (файл обмінника) та знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачалось зареєструвати, земельної ділянки ОСОБА_3

Згідно даних публічної карти України за кадастровим номером НОМЕР_4 відсутні відомості щодо земельної ділянки ОСОБА_2 А відсутність зазначених відомостей унеможливлює визначення точного місця знаходження земельної ділянки ОСОБА_5

Не погоджується апелянт і з висновком суду про відмову в задоволенні його зустрічних позовних вимог.

Апелянт вказує на те, що саме невідповідність план схеми, зазначеній у додатку до договору купівлі-продажу, площі земельної ділянки, яка відчужувалась, потягнуло в подальшому невідповідність технічної документації, а саме техдокументації, виготовленої ОСОБА_2 в 2006 році, 2012 році та 2015 році.

Не враховано судом і роз'яснень Державного комітету України із земельних ресурсів, наданих у листі від 20.06.2008 року № 14-17-11/6591 «Щодо відчуження частини земельної ділянки» про те, що Земельним законодавством не передбачено визначення поняття частини земельної ділянки та порядку її відчуження. У зв'язку з чим, якщо особа, яка має у приватній власності земельну ділянку, вирішила здійснити відчуження її частини, потрібно здійснити поділ такої земельної ділянки. Для цього необхідно розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його затвердження оформити на виділені земельні ділянки державі акти на право власності відповідно до Інструкції.

Апелянт зазначає, що перехід права власності на земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод відбувається за умови посвідчення даної земельної ділянки державним актом на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в установленому законом порядку, при цьому частина земельної ділянки не може бути об'єктом таких угод.

Судом не враховано вимог п.1.13. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 року № 43 про те, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією.

При відчуженні земельної ділянки також не було подано документів, передбачених п.1.16 зазначеної Інструкції, а саме:

- заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта;

- технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта;

- висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків про відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

- висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків про відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

- журнал польових вимірювань; (крім випадків про відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

- кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки;

- збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів;

- відомість обчислення площі земельної ділянки;

- відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки;

- експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

При укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2006 року не було зазначене точне місце розташування земельної ділянки, не визначено її межі, та не надано продавцем державного акта на право власності на відчужувану земельну ділянку площею 0,05 га, а тому договір є недійсним в силу ч.1 ст.203 ЦК та ч.1 ст.215 ЦК.

Технічна документація ОСОБА_2 була виготовлена без виходу на місцевість в 2007 році та без файл обмінника, в результаті чого всі технічні документи, виготовлені на земельну ділянку ОСОБА_2 площею 0,05 га не відповідають вимогам ЗУ «Про Державний земельний кадастр», а саме невідповідність електронного документу (файл обмінника) установленим вимогам та знаходження в межах земельної ділянки, яка мала б належати ОСОБА_2, іншої земельної ділянки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити та задовольнити зустрічний позов.

В судовому засіданні представники ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_6 та її представники апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_6 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.09.2006 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_5 із належних йому 0,2500 га землі продав ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради, участок Стаїщі.

Договір посвідчено державним нотаріусом Яремчанської міської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №1359.

Земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_7, виданого 14.04.2005 року Поляницькою сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю за № 96, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_8.

Додаток до договору, який був погоджений та підписаний обома його сторонами під час укладення договору та є його невід'ємною частиною, містить схему розташування меж, конфігурацію та координати як проданої земельної ділянки, площею 0,0500 га, так і земельної ділянки, площею 0,2000 га, що залишилась у власності продавця. Згідно додатку ширина та довжина придбаної позивачем земельної ділянки є однаковою з обох боків, довжини ліній складають відповідно 20м *26.06м *20м *26.06м.

Після укладення договору купівлі - продажу, на виконання вимог закону України «Про землеустрій», ОСОБА_6 в 2006 році, а відповідач ОСОБА_7 в 2007 році замовили в ПП "Геопростір" комплекс земельно - кадастрових та інженерно - геодезичних робіт та отримали документацію з землеустрою в формі технічних звітів для отримання нових державних актів, позивачка - на 0,0500 га, а відповідач - на 0,2000 га, що стверджується наданими копіями технічних звітів.

В матеріалах звітів містяться земельно-кадастрові плани земельних ділянок сторін із зазначенням таблиці ліній та дирекційних кутів, погоджені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно, а також погоджені та підписані кожною стороною акти про підтвердження меж ділянок в натурі, де зазначено, що зауважень з боку представників та суміжних землекористувачів при перенесенні меж земельних ділянок в натурі не було, межові знаки, якими закріплені земельні ділянки, в кількості 4 (ОСОБА_2) та 9 (ОСОБА_7.) штук показані представникам в натурі і передані під нагляд на зберігання. Земельній ділянці позивачки ОСОБА_2 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3.

На підставі договору купівлі - продажу від 04.09.2006 року, укладеного з ОСОБА_3, та виготовленої технічної документації 17.10.2006 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0500 га в с. Поляниця, уч. Стаїще, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_3.

Встановлено, що ОСОБА_5 без дозволу розпочав самочинне будівництво житлового будинку, що стверджується актом інспекції Держархітбудконтролю в Івано-Франківській області від 27.03.2013 року. В 2013 році відповідачем виготовлено технічний паспорт на будинок. 26 липня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області зареєстровано за № 53 декларацію про готовність будинку до експлуатації. В подальшому відповідач здійснив державну реєстрацію права власності на будинок та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.09.2013 року на житловий будинок №131 Д, розташований на участку Стаїщі в с. Поляниця, м. Яремче Івано-Франківської області.

Здійснюючи будівництво будинку, відповідач ОСОБА_5 розташував його на своїй земельній ділянці таким чином, що частина будинку виходить за межі належної йому земельної ділянки площею 0,2000 га та заступає на суміжну земельну ділянку позивачки.

Наведене підтверджено актом та протоколом відділу Держсільгоспінспекції в Івано-Франківській області від 04.02.2013 року про самовільне зайняття ОСОБА_3 частини земельної ділянки позивачки та знаходження частини будинку відповідача на земельній ділянці позивачки; будівельним паспортом на забудову земельної ділянки ОСОБА_2, затвердженим головним архітектором м. Яремче, в якому міститься схема забудови земельної ділянки, з якої вбачається накладка земельних ділянок сторін та знаходження частини будинку відповідача на земельній ділянці позивачки, належній їй згідно державного акту від 17.10.2006 року; даними викопіювання з топографо-геодезичного плану - системою висот та земельно-кадастровим планом земельної ділянки позивачки, виготовлених ПП «Карпати - Інфо» в 2012 році; даними технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, виготовленої спеціалізованим землевпорядним підприємством ТЗоВ "Геоземкадсервіс" на замовлення позивачки в 2015 році, в якому міститься земельно-кадастровий план, з якого вбачається знаходження частини будинку суміжного землекористувача на земельній ділянці позивачки; даними листів відділу Держземагенства у м. Яремче від 18.05.2015 року та від 29.09.2015 року про те, що зовнішні межі земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_4 (яка належить позивачці) утворюють перетин із зовнішніми межами земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_5 (яка належить ОСОБА_3.), у зв'язку з чим позивачці відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Зазначені докази в сукупності спростовують відомості, які викладені в технічній зйомці ПП "Карпатгеодезпроект"( система висот) про те, що будинок відповідача зведено в межах його земельної ділянки.

Також встановлено, що 17.01.2008 року згідно договору купівлі - продажу ОСОБА_5 з належних йому 0,20 га земельної ділянки продав ОСОБА_8 частину земельної ділянки площею 0,0110 га, що стверджується наданою копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу. Тому площа його земельної ділянки становила на час складення 11.02.2014 року акту Державною інспекцією сільського господарства не 0,2 га, а 0,1890 га.

Згідно вищевказаного акту інспекції фактична межа між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка проходить по фундаменту бетонної огорожі, не відповідає межам між земельними ділянками, зазначених у Державних актах.

Тому на виконання припису Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області позивачка провела відновлення зміненої нею межі землекористування, про що інспекцією складено акт від 08.09.2014 року з планом-схемою земельної ділянки, згідно якого після знесення фундаменту бетонної огорожі і відновлення меж земельних ділянок сторін згідно Державних актів вбачається накладка земельної ділянки відповідача з частиною житлового будинку на земельну ділянку позивачки.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Оскільки ОСОБА_5 здійснив будівництво житлового будинку частково на земельній ділянці ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що житловий будинок є самочинним будівництвом, а тому визнав свідоцтво про право власності на житловий будинок недійним та скасував запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується також з висновком суду про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,1875 га, виданого ОСОБА_3, оскільки однією з підставою для реєстрації права власності було рішення Поляницької сільської ради від 26.09.2014 року № 226-37-2014 року про затвердження акту узгодження меж земельної ділянки земельної комісії Поляницької сільської ради від 16.09.2014 року та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1875 га на уч. Стаїщі із зміною конфігурації та площі з 0,1890 га на 0,1875 га., яке постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2015 року визнано незаконним та скасовано.

Цим же рішенням, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.2015 року, встановлено, що за наслідком укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,05 га сторони договору отримали державні акти на право власності на новоутворені земельні ділянки, встановили та погодили їх межі, а тому правові підстави для повторного встановлення меж в 2014 році були відсутні. Відповідно до Акту погодження меж земельної ділянки від 16.09.2014 року земельною комісією було погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,1875 га, що не відповідає площі та конфігурації цієї земельної ділянки, зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6 від 27.11.2007 року, виданому ОСОБА_3, що свідчить не про намір відновити втрачені межі земельних ділянок, а про намір їх змінити.

Обґрунтованим є і висновок суду про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами недійсності договору купівлі-продажу ОСОБА_5 зазначив те, що при укладенні договору продавцем не було попередньо отримано державний акт на відчужувану земельну ділянку, що тягне за собою недійсність правочину в силу вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Згідно п.28 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", чинної на час виникнення спірних правовідносин, у справах нотаріуса не залишаються документи, які стверджують право власності фізичних чи юридичних осіб на житловий будинок ( частину будинку ), будівлю, садибу, квартиру, садовий будинок, гараж, земельну ділянку чи їх частини, інше нерухоме майно, тощо; - якщо посвідчується договір про відчуження власником (власниками) частини належного йому (їм) майна. При посвідченні договорів про відчуження частки майна (або частки від частки), на правовстановлюючих документах, що повертаються відчужувачам, робиться напис про зміст посвідченого договору.

Земельна ділянка належала продавцю ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_7, виданого 14.04.2005 року Поляницькою сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю за № 96, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_8.

За наслідками укладення договору купівлі-продажу частини земельної ділянки на виконання вимог п.28 зазначеної Інструкції державний нотаріус Яремчанської міської державної нотаріальної контори на державному акті продавця ОСОБА_3 НОМЕР_7 від 14.04.2005 року проставила відмітку про відчуження частини земельної ділянки площею 0,0500 га згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 04.09.2006 року.

Лише через три роки після укладення оспорюваного правочину - 05.03.2009 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" за №1066-УІ, яким було внесено зміни до ст. 126 ЗК України та встановлено, що відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку здійснюється після отримання її власником державного акта, що посвідчує право власності на сформовану нову земельну ділянку.

А тому посилання ОСОБА_3 на норми закону, який був прийнятий після укладення оспорюваного договору, як на підставу визнання його недійсним згідно ч.1 ст.203.ч.1 ст.215 ЦК України у зв'язку із невідповідністю змісту правочину чинним актам цивільного законодавства є безпідставними.

При посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки були дотримані норми щодо грошової оцінки земельної ділянки, оскільки продаж земельної ділянки вчинено за 48825 грн., і така вартість була визначена експертом, що відображено у п.4,5 договору.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта про те, що спірний будинок був збудований ще у 2004 році, тобто до відчуження частини земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки згідно технічного паспорту, виготовленого відповідачем на спірний будинок 07.06.2013 року, та Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 26.07.2013 року, рік побудови будинку - 2010-й, початок будівництва - 2009-й.

Необґрунтованими є і вимоги ОСОБА_3 про визнання недійним державного акту на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Так, відповідно до проекту поділу відчужуваної земельної ділянки, який є додатком та невід'ємною частиною договору купівлі - продажу земельної ділянки від 04.09.2006 року, сторонами було погоджено та посвідчено власноручними підписами місце розташування відчужуваної земельної ділянки, її площу (0,0500 га), конфігурацію, довжину ліній, а також площу земельної ділянки, яка залишається у власності продавця (0,2000 га), її конфігурацію та довжину ліній.

В новому державному акті позивача по зустрічному позову на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 829085 від 27.11.2007 року, виготовленого на підставі договору купівлі - продажу від 04.09.2006 року, повторюється площа, конфігурація та довжина ліній, визначена в оскаржуваному позивачем договорі, присвоєно новий кадастровий номер земельній ділянці, площею 0,2000 га - :22:001:0403.

Технічна документація ОСОБА_2 також містить земельно-кадастровий план придбаної нею за договором купівлі-продажу від 04.09.2006 року земельної ділянки, площею 0,0500 га, акт про підтвердження існуючих меж ділянки в натурі і повністю повторює, визначену договором площу, конфігурацію та довжину ліній земельної ділянки, які були перенесено до державного акту НОМЕР_2, виготовленого за його наслідками.

Посилання апелянта на порушення вимог п.1.13. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 року № 43 про те, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією та п.1.16 Інструкції щодо необхідності подання відповідних документів, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені вище норми повністю дотримано сторонами та спеціалізованим землевпорядним підприємством ПП «Геопростір», шляхом замовлення та виготовлення технічної документації по переоформленню державних актів, передачі в натурі земельної ділянки та межових знаків на неї, отримання Державних актів за результатами укладення договору купівлі - продажу та виготовлення технічної документації.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Яремчанського міського суду від 18 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький