ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

МаляренкаА.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, Служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційними скаргами ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, та Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області на рішення апеляційного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначав, що на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2013 року за ним визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті племінника ОСОБА_7 Проте, будучи власником зазначеного житла, позивач позбавлений можливості належним чином користуватися, володіти та розпоряджатися ним, оскільки на теперішній час у спірній квартирі проживає ОСОБА_4 разом із малолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за життя спадкодавця була зареєстрована у цій квартирі. Відповідач у добровільному порядку відмовляється звільнити спірне житлове приміщення, перешкоджає йому вселитися у квартиру та чинить перешкоди у користуванні нею, замінивши замок від вхідних дверей. На думку позивача, такі дії свідчать про порушення його права власності, у зв'язку з чим з урахуванням уточнень позовних вимог просив визнати незаконною реєстрацію ОСОБА_4 та її малолітньої дочки ОСОБА_5 у спірній квартирі, виселити зі спірного житла та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Виселено ОСОБА_4 разом із малолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, та Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати ухвалене у справі рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_8 від 29 січня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2016 року № 307/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_8 у результаті чого 11 жовтня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Судом установлено, що рішенням Житомирського районного суду від 17 жовтня 2013 року за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті його племінника ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У зазначеній квартирі за письмовою заявою ОСОБА_7 із 28 вересня 2010 року зареєстрована ОСОБА_4

Згідно з довідкою, виданою Новогуйвинським ВЖРЕКП від 16 вересня 2014 року № 831, ОСОБА_4 16 вересня 2014 року зареєструвала у вказаній квартирі свою малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки, виданої 16 вересня 2014 року Виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради, ОСОБА_4 проживає у АДРЕСА_2 та її сім'я складається з трьох осіб: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та чоловік ОСОБА_9

Разом із тим відповідно до адресованого на ім'я позивача листа управління ДМС України в Житомирській області від 27 січня 2015 року, згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу управління ДМС України в Житомирській області ОСОБА_5, тобто дочка відповідача, не значиться зареєстрованою і Житомирським районним сектором цього управління не здійснювалося будь-яких дій щодо реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, керуючись ст. 116 ЖК УРСР, виходив із того, що відповідач за добровільною згодою колишнього власника квартири зареєстрована в ній. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог на підставі ст. 11 ЦПК України, суд зазначив, що вимог про визнання осіб такими, що втратили право на житло, позивачем не заявлено. При цьому суд відхилив доводи представника позивача про те, що ОСОБА_4 не є і не була членом сім'ї померлого спадкодавця ОСОБА_7, а також самого позивача, зазначивши, що вони не ґрунтуються на нормах матеріального закону. У задоволенні позовних вимог про виселення осіб зі спірного помешкання відмовлено через те, що дана вимога є похідною від вимоги про зняття осіб з реєстраційного обліку, тому за наявності факту реєстрації відповідача в квартирі вона заявлена передчасно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чоловіку відповідача - ОСОБА_9 - належить на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_2

Також установлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05 листопада 2015 року, у задоволенні позову Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області до КП «Агроводсервіс» Житомирської районної ради, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_10, про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло від 21 вересня 2010 року № 4798 про безоплатну передачу у власність ОСОБА_7 спірної квартири відмовлено.

Установивши, що відповідач ОСОБА_4 разом із малолітньою дитиною не є членами сім'ї власника квартири ОСОБА_3, у них відсутні будь-які договірні відносини, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 не набула самостійного права на житло з підстав, передбачених ст. ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК УРСР (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо), тому вона втратила право користування цією квартирою, оскільки її права похідні від прав колишнього власника квартири.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України, правильним є висновок апеляційного суду про наявність підстав для виселення відповідачів із належної позивачу на праві власності квартири.

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі, апеляційний суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_4 була зареєстрована у квартирі зі згоди колишнього власника, а реєстрація малолітньої дочки не була проведена у встановленому законом порядку уповноваженим органом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями статей 10, 60, 212, 303 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційних скаргах доводи зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, та Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

О.В. Ступак