Справа № 129/121/16-ц
Провадження по справі № 2/129/157/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" квітня 2016 р. Гайсинський районний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Кравця В.І.
за участю секретаря Килівник Ю.С.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
15.01.2016 року представник позивача ОСОБА_4, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Гайсинського спиртовий завод», просив визнати трудовий договір, укладений 17.07.2015 року між відповідачем і ОСОБА_2 безстроковим, визнати наказ виконуючого обовязки директора Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» № 241 від 21.12.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з роботи з посади слюсаря ремонтника 3-го розряду з 21.12.2015 року відповідно до ст. 36 п. 2 КЗпП України незаконним та скасувати його, поновити ОСОБА_2 на роботі, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 21.12.2015 року по день ухвалення судового рішення.
Вимоги позову обґрунтовані ти, що 20.07.2015 року ОСОБА_2 за трудовим договором був прийнятий на роботу в Державне підприємство «Гайсинський спиртовий завод» на посаду слюсаря-ремонтника 3-го розряду, згідно наказу № 133 від 17.07.2015 року, про що зроблено запис за № 21 до його трудової книжки; за рішенням профкому Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» від 21.08.2015 року ОСОБА_2 прийнято до профспілкової організації; ОСОБА_2 сумлінно виконував свої посадові обовязки, але відмовлявся виконувати вказівки заступника директора Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» ОСОБА_5 про виконання робіт, які не входили до його службових обовязків (розвантажувати грузи тощо), за що керівник неодноразово погрожував йому звільненням з роботи; 21.08.2015 року у відділі кадрів ОСОБА_2 було вручено копію наказу № 241 від 21.12.2015 року про звільнення з роботи відповідно до ст. 36 п. 2 КЗпП України з 21.12.2015 року.
Своє звільнення з роботи ОСОБА_2 вважає незаконним, таким, що відбулось з особистих мотивів керівника, він не мав наміру укладати строковий трудовий договір, і відповідач з ним такого договору не укладав; окрім того він являється членом первинної профспілкової організації ДП «Гайсинський спиртовий завод», а відповідач звільнив його не маючи на те попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації ДП «Гайсинський спиртовий завод».
В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 просили задовольнити позовні вимоги, посилалися на вище зазначені обставини, викладені в позовній заяві . В своїх доводах позивач посилався також на те, що він не писав заяву про прийняття на тимчасову роботу, він не був ознайомлений з наказом про прийняття на роботу тимчасово.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, що відповідно до наказу ДП «Гайсинський спиртовий завод» №133 від 17.07.2015 р. та заяви від 20.07.2015 року ОСОБА_2 було тимчасово прийнято на роботу на посаду слюсаря-ремонтника механічної майстерні 3-го розряду Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» на визначений строк з 20.07.2015 року до 21.12.2015 року для виконання робіт у яких виникла виробнича необхідність; про прийняття на роботу тимчасово позивач був попереджений усно керівником механічного цеху, де він мав працювати; у зв`язку з закінченням строку строкового трудового договору 21.12.2015 року ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України при такому звільненні отримання згоди первинної профспілкової організації ДП «Гайсинський спиртовий завод» не передбачене чинним законодавством.
Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 в судові засідання не зявився, хоча в установленому законом порядку завчасно повідомлявся про час і місце розгляду справи.
Після перерви представник відповідача не зявився в судове засідання без поважних причин, тому за згодою представника позивача суд визнав за необхідне на підставі ст. 224 ЦПК України постановити заочне рішення.
Зясувавши позиції сторін щодо предмету спору, дослідивши та оцінивши докази подані сторонами в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких міркувань.
Встановлено, що 17.07.2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до директора Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» у якій просив прийняти на роботу на посаду слюсаря-ремонтника 3-го розряду з 20.07.2015 року у механічний цех. Заява про прийняття на роботу виготовлена на бланку який заповняється заявником, яка також містить висновок начальника цеху від 20.07.2015 року у якому він просить керівника підприємства оформити ОСОБА_2 на тимчасову роботу до 21.12.2015 року, а також контрольний листок із проходження інструктажів від 20.07.2015 року (а.с.22).
Відповідно до наказу №133 від 17.07.2015 року на підставі заяви ОСОБА_2 від 17.07.2015року він був прийнятий на роботу на посаду слюсаря-ремонтника механічної майстерні 3-го розряду за строковим трудовим договором з 20.07.2015 року по 21.12.2015 року, з оплатою праці згідно штатного розпису; наказ не містить інформації про час ознайомлення з ним ОСОБА_6 (а.с.23).
За відомостями про прийом на роботу зазначеними в трудовій книжці ОСОБА_7, згідно з наказом № 133 від 17.07.2015 року він був прийнятий на роботу на посаду слюсаря-ремонтника 3-го розряду механічної майстерні. Слова з іспитовим терміном один місяць перекреслені, після чого записано тимчасово до 21 грудня 2015 року (а.с.7).
На засіданні профкому ДП «Гайсинський спиртовий завод» 21.08.2015 року ОСОБА_2 було прийнято в члени профспілки (а.с.9).
Згідно наказу № 241 від 21.12.2015 року ОСОБА_2 слюсаря-ремонтника механічної майстерні 3-го розряду звільнено з роботи відповідно ст.36 п.2 КЗпП України з 21.12.2015 року (а.с. 8)
Відповідно до довідки ДП «Гайсинський спиртовий завод» про середню зарплату ОСОБА_2, він у 2015 році у жовтні відпрацював 22 дні 171 год. заробітна плата склала 3635,81 грн., у листопаді 17 днів 172 год., заробітна плата склала 3247,81 коп. (а.с.40).
Спірні правовідносини регулюються:
- ст. 21 КЗпП України, яка визначає, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін;
- ст. 23 КЗпП України, відповідно до якої трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи; строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами;
- ч. 2 ст. 235 КЗпП України, яка визначає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.
Також Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови № «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 1992 року з наступними змінами, розяснив, оскільки згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.
Сукупний аналіз встановлених судом обставин та норм права, що регулюють спірні правовідносини свідчить, що передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України умов, за яких між ОСОБА_6 і ДП «Гайсинський спиртовий завод» можливо було б укласти строковий трудовий договір не існувало.
ОСОБА_6 прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником механічної майстерні 3-го розряду з оплатою згідно штатного розпису, що свідчить, що ця робота з відповідною чисельністю працівників і оплатою передбачена штатним розписом, за своїм характером ця робота є такою, що виконується постійно, а не є сезонною, чи такою, що виконується на певний строк. Доводи відповідача, що робота на яку приймався позивач обумовлена виробничою потребою і має періодичний характер не доведена належними доказами.
У своїй заяві про прийняття на роботу ОСОБА_6 не зазначав, що він бажає працювати тимчасово, також не встановлено, що строк роботи обумовлювався сторонами, тому суд вважає, що підстав укладати з працівником ОСОБА_6 строковий трудовий договір у роботодавця ДП «Гайсинський спиртовий завод» не було.
Тому оспорюваний трудовий договір від 17.05.2015 року в частині визначення строку є недійсним, його необхідно визнати таким, що є безстроковим.
Відтак наказ директора Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» № 241 від 21.12.2015 року про звільнення ОСОБА_2О з роботи з 21.12.2015 року на п. 2 ст. 36 КЗпП України є незаконним, тому ОСОБА_2 підлягає поновленню на попередній роботі на посаді слюсаря-ремонтника 3-го розряду з 21.12.2015 року.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати трудовий договір, укладений 17.07.2015 року між Державним підприємством «Гайсинський спиртовий завод» м. Гайсин і ОСОБА_2 безстроковим.
Визнати наказ директора Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» № 241 від 21.12.2015 року про звільнення з роботи з 21.12.2015 року ОСОБА_2 відповідно до ст. 36 п. 2 КЗпП України незаконним та його скасувати.
Поновити ОСОБА_2 на роботі на Державному підприємстві «Гайсинський спиртовий завод» на посаді слюсаря-ремонтника 3-го розряду з 21.12.2015 року.
Стягнути з Державного підприємства «Гайсинський спиртовий завод» м. Гайсин на користь ОСОБА_2 тринадцять тисяч девятсот десять грн. 40 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В іншій частині вимог позову відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3477 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Гайсинський районний суд в 10-денний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: