Провадження № 2/521/7183/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Целух А. П.

при секретарі - Корнієнко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - Пятої Одеської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в грудні 2015 року звернулась до Малиновського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 за участю третьої особи - Пятої Одеської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтувавши позов тим, що 02 квітня 1998 року померла ОСОБА_3, яка залишила заповіт на імя позивача. Однак, при оформленні спадщини державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з розбіжностями, які виникли при визначення частки спадкового майна.

У судовому засіданні представник позивача в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву в який підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовну заяву по вказаній справі.

Від третьої особи - Пятої Одеської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшла копія спадкової справи, представник третьої особи в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 02 квітня 2014 року склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрований в Спадковому реєстрі за №2-393. Відповідно до тексту вказаного заповіту ОСОБА_3 заповідала на випадок її смерті усе своє майно ОСОБА_1.

15 листопада 2014 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії № І-ЖД № 392965, від 17.11.2014 року, актовий запис № 11582.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 серпня 1998 року , спадкдавцю ОСОБА_3, належала на праві приватної власності 21/200 (двадцять одна двохсота) частина домоволодіння, що знаходиться по вулиці Бугаївській 28, міста Одеси.

15 квітня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Пятої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №57340238, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3.

Однак, державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з розбіжностями, які виникли при визначення частки спадкового майна.

Відповідно до положень ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

В ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

За ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом положень ч. 5 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Згідно положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо невстановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до частини 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В ч.1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої для огляду суду Пятою Одеською державною нотаріальною конторою нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з не відповідністю правовстановлювального документа на спадкове майно здійсненому перерахунку.

У судовому засіданні встановлено, що 30 жовтня 2008 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації реєстрації обєктів нерухомого майна здійснено перерахунок часток домоволодіння №28 по вул. Бугаївській у м. Одеса. За результатами проведеного перерахунку частка, яка належала померлій ОСОБА_3 (21/200) частина домоволодіння по вулиці Бугаївській 28 у місті Одеса) перераховано на 7/100 (сім сотих) частини вказаного домоволодіння.

Проте, ОСОБА_3 за життя у встановленому законом порядку не зареєструвала право власності на свою частку вказаного домоволодіння відповідно до вищезазначеного перерахунку та не отримала свідоцтво про право власності, безперешкодно проживаючи в частині домоволодіння по день смерті.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що у померлої ОСОБА_3 на праві приватної власності належало 7/100 (сім сотих) частини домоволодіння, що знаходиться по вулиці Бугаївській 28 у місті Одеса.

Враховуючи, що позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак в звязку з розбіжностями, які виникли при визначення частки спадкового майна - домоволодіння по вулиці Бугаївській 28 у місті Одеса позбавлена права її оформити в установленому законом порядку та з урахуванням визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно у вигляді 7/100 частини домоволодіння, яке знаходиться по вулиці Бугаївській 28 міста Одеси, яке відкрилося після смерті ОСОБА_3.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 16, 217, 292, 1217, 1218, 1222, 1236, 1261, 1268, ЦК України,ст.ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208-209, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Пятої Одеської державної нотаріальної контори визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно у вигляді 7/100 частини домоволодіння, яке знаходиться по вулиці Бугаївській 28 у місті Одеса, яке відкрилося після смерті ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. П. Целух