АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

07 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Гринь Костянтин Андрійович,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому, посилаючись на неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за кредитним договором, просив стягнути заборгованість в сумі 23 921,32 грн., з яких 1 793,92 грн. - заборгованість за кредитним договором, 20 512,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання та штрафи 500,00 грн. - фіксована частини, 1115, 30 - процентна складова.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне дослідження обставини справи, просив зазначене рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказував, що кредитні правовідносини між сторонами є дійсними, та жодна з сторін не заявляла про бажання припинити їх. Звертав увагу суду, що у разі коли кошти за договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та за несплату процентів підлягають стягненню в межах строку позовної давності.

Тому зазначав, що Банк, звернувшись до суду з позовом, з урахуванням умов кредитного договору, має право на отримання процентів та неустойки в межах трьохрічного строку перед зверненням до суду.

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» в судове засідання свого представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи на відсутності представника ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір б/н.

Згідно п. 2.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам Банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в заяві позичальника (далі - Заява), підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2008 року сторони підписали Заяву, за умовами якої Банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 5 400,00 грн. на строк 12 місяців з 23.04.2008 по 23.04.2009 виключно на наступні цілі: придбання товару, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 900 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 13,5 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки.

Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати з який приймається період з «16» по «20» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 493,70 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами.

Пунктом 5.1. Умов передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При цьому, відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується.

Пунктом 5.3. Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Судом першої інстанції встановлено, що Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, в свою чергу ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість за кредитним договором.

Згідно наданого розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 перед Банком становить - 23 921,32 грн., з яких 1 793,92 грн. - заборгованість за кредитним договором, 20 512,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання та штрафи 500,00 грн. - фіксована частини, 1115, 30 - процентна складова.

Суд першої встановивши факт порушення прав позивача, дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме кредитним договором, що кінцевий термін повернення кредиту 23.04.2009, а тому з цієї дати і почав перебіг строку позовної давності, а з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором Банк звернувся 02 листопада 2015 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідач в районному суді, заперечуючи проти позовних вимог Банку, заявив про застосування строку позовної давності, як на підставу відмови у позові.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з порушенням строку позовної давності, встановленої законом.

Висновки суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 18.06.2014 року № 6-61 цс14; від 19.03.2014 року № 6-14 цс14; від 01.10.2014 року № 6-134 цс14.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог Банку.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішення зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Крім того, згідно пункту 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 у справі № 6-126цс13.

Посилання ПАТ «КБ «ПриватБанк» на п. 5.5 Умов, згідно яких надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю у 5 років є безпідставними, оскільки вказані умови не підписані ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовноїдавності укладається у письмовійформі.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення з відповідача процентів та неустойки за користування кредитом за три роки до звернення до суду з посиланням на те, що після закінчення строку дії договору припиняються права та обов'язки, встановлені таким договором, між сторонами залишаються лише невиконані зобов'язальні правовідносини є безпідставним та ґрунтуються на довільному трактуванні апелянтом норми закону.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-249цс15 також ґрунтуються на довільному трактуванні апелянтом положень вказаної постанови.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність й обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Гринь Костянтин Андрійович, - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/15513/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7247/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.