У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінчук ІгорАнатолійович, приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Довбня Ігор Вікторович, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 15 березня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А. вчинено виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,2500, що знаходиться за цією ж адресою, які є предметом договору іпотеки від 20 березня 2008 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 грудня 2006 року в розмірі, що станом на 24 грудня 2012 року разом з платою нотаріусу за вчинення виконавчого напису становить 610 541доларів 45 центів США, що є еквівалентом 4 880 057 грн 81 коп., та 3 584 504 грн 09 коп.

Позивачі вважали, що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням законодавства, зокрема, не перевірено безспірність заборгованості, також з дня виникнення права вимоги вже минуло більше 3 років та не було належним чином повідомлено ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому просили суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року, позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено. Визнано виконавчий напис, вчинений 15 березня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А., таким, що не підлягає виконанню.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль») просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки у нотаріуса при вчиненні виконавчого напису були відсутні докази, що свідчили про безспірність кредитної заборгованості.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив подані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на обґрунтування стягнення документи, зазначені у п. 1 Перелікудокументів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що свідчить про вчинення напису з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує висновок нотаріуса про безспірність заборгованості боржників.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 12 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, на забезпечення виконання зобов'язань за яким 12 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 укладено договір поруки.

20 березня 2008 року між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, за умовами якої розмір ліміту невідновлюваної кредитної лінії збільшено до 436 тис. доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 березня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, предметом якого є: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,2500, що знаходиться за цією ж адресою.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3 серпня 2011 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 671 229 грн 86 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2011 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором у розмірі 588 709 доларів 07 центів США, що є еквівалентом 4 671 229 грн 86 коп.

Вказані вище рішення суду набрали законної сили.

15 березня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А., вчинено виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі, що станом на 24 грудня 2012 року разом з платою нотаріусу за вчинення виконавчого напису становить 610 541 доларів 45 центів США, що є еквівалентом 4 880 057 грн 81 коп., та 3 584 504 грн 09 коп.

У ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 3 березня 2004 року за № 283/8882, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом установлено, що 3 серпня 2012 року ОСОБА_3 подав до банку заяву про добровільну реалізацію предмета іпотеки.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Проте апеляційний суд не з'ясував, чи визнав ОСОБА_3 свою кредитну заборгованість, не дав належної правової оцінки протоколам та заяві на добровільну реалізацію предмета іпотеки, укладеним з ним додатковим угодам, які є невід'ємною частиною кредитного договору і в яких зазначена загальна заборгованість в розмірі 436 тис. доларів США.

Крім того, з розрахунку заборгованості від 24 грудня 2012 року, що був наданий приватному нотаріусу банком для вчинення виконавчого напису, вбачається, що останній платіж по кредиту здійснено 14 червня 2010 року.

Таким чином, перебіг строку права вимоги виник з наступного місяця, коли мав бути здійснений черговий платіж, і сплив 14 липня 2013 року.

Так, виконавчий напис на договорі іпотеки вчинено нотаріусом 15 березня 2013 року, тобто у межах трирічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернув,не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не дослідив надані банком докази, не врахував, що нотаріус під час вчинення виконавчого лише перевіряє наявність необхідних документів та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, не перевіривши його законність та обґрунтованість .

Також апеляційний суд, пославшись на те, що виконавчий напис не може бути вчинений, оскільки на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, не врахував, що вже є рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, тому при вчиненні виконавчого напису справа про стягнення кредитної заборгованості в суді не розглядалась.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик