Справа № 524/1667/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Савічева В.О.

при секретарі - Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про визнання права власності на транспортний засіб,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ про визнання права власності на транспортний засіб, посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві та просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21114 ЗНГ, номер кузова № НОМЕР_2, 2007 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3.

В судовому засіданні представник позивача діючий за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги свого довірителя підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Братчун О.О. проти задоволення позову заперечувала посилаючись на обставини викладені в заперечені на позовну заяву та просила суд у задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що в липні 2015 року відповідачем ОСОБА_2 було запропоновано ОСОБА_1 придбати пошкоджений в результаті ДТП транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21114 ЗНГ, номер кузова № НОМЕР_2, 2007 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3, належний ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом внесення коштів на депозитний рахунок Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, мотивуючи складним фінансовим становищем, та виниклими борговими зобов'язаннями.

23 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції, з заявою про роз'яснення процедури придбання даного транспортного засобу.

24 липня 2015 року позивачу була надана відповідь на заяву, зі змісту якої вбачалося, що відповідно до п. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (Початок примусового виконання рішення). У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно, та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно. Та запропоновано внести грошові кошти у розмірі 11033,54 грн., посилаючись на експертний висновок Автотоварознавчого дослідження № 83 від 14.05.2015 року, на депозитний рахунок відділу ДВС.

28 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено письмовий договір купівлі-продажу транспортного засобу та цього ж дня позивачем було внесено на депозитний рахунок Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції грошові кошти у розмірі 11033,54 грн., що підтверджується квитанцією № 44 від 28.07.2015 року.

В подальшому позивачу ОСОБА_1 було передано транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21114 ЗНГ, номер кузова № НОМЕР_2, 2007 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3 та надано 25 серпня 2015 року постанову про звільнення майна з-під арешту від 25 серпня 2015 року, та лист адресований в.о. начальнику Кременчуцького ВРЕР В.О. Брачук № 44266 від 07 серпня 2015 року.

Протягом всього часу позивач ОСОБА_1 безперешкодно користувалася автомобілем, здійснювала дії спрямовані на відновлення транспортного засобу після ДТП, та приводила його до відмінного технічного стану, в результаті чого були понесені витрати в розмірі 65000,00 грн.

Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правовику, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що за удаваним, сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. На відміну від фактичного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті. що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Вчинення сторонами удаваного правочину не тягне за собою наслідків у вигляді визнання його не дійсним, оскільки при вчинені удаваного правочину настання його мети приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, а тому до відносин цих сторін застосовується правила того правочину, якому відповідала їхня внутрішня воля і який вони насправді вчинили, тобто правила правочину договору купівлі- продажу.

За таких обставин відповідно до ст.ст. 235, 655 ЦК України сторони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За вказаних обставин правочин вчинений сторонами для приховування іншого правочину, оскільки в дійсності укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

Згідно положень Цивільного кодексу України нотаріальне посвідчення та (або) державна реєстрація договору купівлі-продажу транспортного засобу не передбачено.

Обов'язковій державній реєстрації підлягає лише сам транспортний засіб, а не договір купівлі-продажу чи право власності на транспортний засіб, про що прямо вказано у статті 34 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-Х1І «Про дорожній рух» та у Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів.

За загальними правилом, встановленим ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача майна з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

При цьому законодавство не встановлює вимоги про нотаріальне посвідчення, чи державну реєстрацію договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Статтями 391, 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст. ст. 210, 235, 245, 328, 655 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», ст. ст. 14, 57-59, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про визнання права власності на транспортний засіб задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавський області 19 липня 2000 року, ІНН № НОМЕР_1 (39600, АДРЕСА_1), право власності на транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21114 ЗНГ, номер кузова № НОМЕР_2, 2007 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: