Справа № /222/623/16-ц
Провадження № 2/222/173/2016 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

при секретарі Темір В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що в серпні 2014 року до нього звернулось подружжя ОСОБА_3 з проханням позичити їм грошові кошти на сімейні потреби, на що він погодився. 10.08.2014 року між ним та відповідачами фактично був укладений договір позики, за умовами якого останні від нього отримали грошову суму в розмірі 900 доларів США, зі строком повернення до 10.08.2015 року та зі сплатою відсотків за користування грошами в розмірі 30 доларів США щомісяця. На підтвердження отримання зазначеної суми відповідачкою ОСОБА_2 було надано розписку в присутності та за згодою її чоловіка ОСОБА_3, який особисто поставив свій підпис в розписці. До теперішнього часу відповідачі гроші не повернули, відсотки не сплатили, на його неодноразові дзвінки та прохання не реагують, від боргу не відмовляються, але гроші не повертають, останній час ухиляються від спілкування з ним. Станом на 18.04.2016 року загальна сума заборгованості відповідачів становить 1508 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 38423,84 грн., з яких: 900 доларів США борг по розписці та 608 доларів США заборгованість за відсотками за користування грошовими коштами за період з 10.08.2014 року по 18.04.2016 року. В звязку з чим просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь суму боргу за договором позики від 10.08.2014 року в розмірі еквівалентному 1508 доларів США за курсом НБУ на день винесення рішення судом та понесені ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Також суду пояснив, що він позичив гроші своїм знайомим - подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вони домовилися, що останні беруть у нього в борг, на один рік 900 доларів США та кожного місяця за користування грошима, до часу їх повернення сплачують йому 30 доларів США. Зазначену угоду вони оформили розпискою, яка була написана власноручно ОСОБА_2 в присутності її чоловіка ОСОБА_3, який також поставив в розписці свій підпис. Гроші також, під час складання розписки ним передавалися особисто відповідачки ОСОБА_2 в присутності її чоловіка. З цього часу відповідачі йому ні копійки не повернули, а тому просить стягнути з обох відповідачів, солідарно на його користь суму боргу у гривнях, яка еквівалентна 900 доларів США та відсотки за весь час користування грошима за 20 місяців і 8 днів, а всього суму еквівалентну 1508 доларів США за курсом НБУ на час винесення рішення. Також звернув увагу суду, що гроші, відповідачі брали у нього в борг, як подружжя на сімейні потреби, а саме на лікування ОСОБА_3, а тому саме вони разом у двох і повинні борг повернути. Також на пропозицію суду, з метою доведення факту приналежності підпису в розписці відповідачу ОСОБА_3 заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи відмовився.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Крім цього суду пояснила, що зазначена угода була укладена відповідачами в інтересах своєї сімї, а тому отримані ними гроші є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в звязку з чим відповідати за даною угодою вони повинні солідарно. Також зазначила, що гроші у борг, були взяті саме двома відповідачами, що підтверджується розпискою, а заперечення цього факту відповідачем ОСОБА_3 не звільняє його від солідарної цивільно правової відповідальності. Проте, від проведення судової почеркознавчої експертизи сторона позивача відмовляється і відповідного клопотання заявляти не бажає, оскільки це обовязок відповідача доказати кожну обставину на яку він посилається, а саме факт не підписання саме ним зазначеної розписки.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково, а саме визнала вимоги позивача щодо заборгованості за договором позики в розмірі 900 доларів США, а проти вимог щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 608 доларів США заперечувала, оскільки вони є незаконними та вона їх за відсутності коштів сплачувати відмовляється. Також, суду пояснила, що дійсно вона зверталася до позивача із проханням позичити гроші, які їй були необхідні для особистих потреб. 10.08.2014 року позивач передав їй 900 доларів США, які вона зобовязалася повернути в строк до 10.08.2015 року та сплачувати щомісяця 30 доларів США за користування грошима. На підтвердження отримання грошей та взятих на себе зобовязань вона надала позивачу, на його вимогу, власноручно складену розписку. Проте, в звязку із важким матеріальним становищем, та втратою нею постійного місця роботи, у визначений строк, вона борг не повернула, відсотки не сплачувала. Крім цього, зазначила, що вона розписку писала та гроші отримувала самостійно, її чоловік при цьому присутній не був, він навіть не був обізнаний про її наміри взяти гроші в борг. В розписці вона сама поставила підпис за чоловіка, так як цього на той час бажав позивач, а тому суму боргу необхідно стягувати лише з неї.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, оскільки він грошей від позивача не брав, при передачі грошей присутній не був, ніякої розписки не писав та не підписував.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та відповідачів, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Також, згідно із ст. 526 ч.1 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 10.08.2014 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 гроші в розмірі 900 доларів США, які зобовязалася повернути у строк до 10.08.2015 року та сплачувати дивіденди в розмірі 30 доларів США щомісяця. В даній розписці також наявний запис «чоловік ОСОБА_3 «підпис» 10.08.2014»

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Учасниками процесу не заперечується, що відповідачі перебувають у шлюбі у тому числі перебували у шлюбі на час складання розписки.

Також стороною позивача та відповідачкою ОСОБА_2 не заперечується, що останньою гроші були отримані, вона погодилася на умови визначені в вищезазначеній розписці, але до теперішнього часу гроші з відсотками не повернула, а тому суд вважає що вимоги позивача до відповідачки ОСОБА_2 є доведеними та обґрунтованими в звязку з чим з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 10.08.2014 року в розмірі 22509 грн., що еквівалентно 900 доларів США за курсом НБУ на дату розгляду справи 25,01 грн. за 1 долар США (900 доларів США х 25,01 грн. = 22509 грн.), а також відсотки за користування сумою позики 900 доларів США за період з 10.08.2014 року по 18.04.2016 року, т.б. по час заявленої вимоги (20 місяців 8 днів) в розмірі 15206,08 грн., що еквівалентно 608 доларів США за курсом НБУ на дату розгляду справи 25,01 грн. за 1 долар США (30 доларів США х 20 місяців х 25,01 грн. + 8 доларів х 25,01 грн.), а всього 37715,08 грн.

Також слід зазначити, що задовольняючи вимогу позивача до відповідачки ОСОБА_2 у повному обсязі, суд не бере до уваги заперечення останньої, щодо відмови повернення суми дивидентів за користування грошима, оскільки укладаючи зазначений договір позики, вона погодилася сплачувати відсотки, які у розписці визначені поняттям «дивиденти», прийняла всі умови, отримала кошти та знала про необхідність виконання взятих на себе зобовязань, однак належним чином їх не виконала.

Щодо позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_3 про солідарне стягнення суми боргу за зазначеним договором позики, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень про що також йдеться у ч.3 ст. 10 цього Кодексу.

Проте, згідно правового змісту ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема розяснює учасникам процесу їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяє у здійсненні їхніх прав.

Стороною позивача не надано суду жодних доказів з приводу того, що відповідач ОСОБА_3 отримував від нього у борг, на певних умовах 900 доларів США та не виконав взятих на себе зобовязань, в звязку з чим вимоги позивача в цій частині є недоведеними, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Представлена позивачем в обґрунтування зазначених позовних вимог розписка, судом не береться до уваги, оскільки з її змісту не вбачається, що ОСОБА_3 отримував від позивача кошти та брав на себе будь які зобовязання, тим паче, що стороною позивача не доведено що відповідач ОСОБА_3 ставив свій підпис під текстом розписки, а на пропозиції суду в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України позивачу використати своє право та заявити клопотання про призначення відповідної почеркознавчої експертизи для підтвердження обставин на які він посилається, як на підставу задоволення своєї вимоги, він категорично відмовився.

Також слід зазначити, що посилання сторони позивача, як на підставу задоволення вищезазначеної вимоги на норми Сімейного Кодексу, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя є безпідставним та таким, що не спростовує висновків суду.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені частково, а саме вимоги предявлені до відповідачки ОСОБА_2 є обґрунтованими та задоволені у повному обсязі, а вимоги до відповідача ОСОБА_3 залишені без задоволення за недоведеністю, суд вважає, що саме з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-61, 174, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 526, 530, 610, 612, 626-629, 1046-1050 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.08.2014 року, яка виникла за період з 10.08.2014 року по 18.04.2016 року, в розмірі 37715 (тридцять сім тисяч сімсот пятнадцять) гривень 08 копійок, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 13.06.2016 року - 1508 (одна тисяча пятсот вісім) доларів США.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Подліпенець.