27 квітня 2016 року м.Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області
у складі: головуючого - судді Пустовіт З.П.
при секретарі: Гоноболіній О.
з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради, треті особи Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
У судовому засіданні представники позивача за довіреністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали уточнений позов із зазначених у ньому підстав, просили задовольнити, а ОСОБА_2 доповіла суду обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача до суду не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника Бердянської міської ради відповідно до закону.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надіслав.
Від третьої особи Бердянської державної нотаріальної контори і в матеріалах справи є відповідні заяви про розгляд справи за відсутності представника нотконтори.
Заслухавши представників позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що 15 січня 2015 року помер чоловік позивача ОСОБА_6, який на випадок смерті залишив заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було та не складалося, заповів ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 10.12.2014 року, за реєстровий №2737, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЖС №313189 від 16.01.2015 року, копією свідоцтва про шлюб серія І-ЖС №150914 від 20.12.2014 року, копією заповіту від 10.12.2014 року.
Також судом зясовано, що раніше, 20.02.2013 року, померла перша дружина ОСОБА_6 ОСОБА_8.
У період шлюбу подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою 06.09.1991 року, реєстровий №1-3421, було придбано житловий будинок №81 по вул.. Чубаря в м.Бердянську, оформлений на імя чоловіка, як вбачається з його копії, долученої до позовної заяви.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 були чоловік померлої - ОСОБА_6 та її син ОСОБА_5, який у встановлений законодавством строк вернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, а ОСОБА_6 прийняв спадщину у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як проживав спільно з померлою з 1991 року і до дня смерті, як вбачається з листа Бердянської державної нотаріальної контори №567/02-14 від 15.02.2016 року, а також підтверджується копією спадкової справи №182/2013 щодо майна померлої 20 лютого 2013 року ОСОБА_8, копією довідки вуличного комітету №31 від 04.03.2015 року щодо проживання ОСОБА_6 в будинку №81 по вул.. Чубаря в м.Бердянську в період з 1991 року по 15.01.2015 року.
Проте ОСОБА_6 у звязку із своєю смертю не встиг оформити свої спадкові права та отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини.
Також в судовому засіданні встановлено та підтверджено копіями матеріалів спадкової справи №162/2015, що позивач у встановлений законом строк, 11.03.2015 року, звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6, а 02.10.2015 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку та на земельну ділянку, розташованих по вул.. Чубаря, 81 в м.Бердянську Запорізької області.
Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3104/02-31 від 02.10.2015 року державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка на житловий будинок №81 по вул.. Чубаря в м.Бердянську та на земельну ділянку площею 0,0371 га, розташовану за цією ж адресою.
Як вбачається з копії зазначеної постанови, державний нотаріус послалася на те, що правовстановлюючий документ договір купівлі-продажу від 06.09.1991 року, реєстровий №1-3421 виданий на імя ОСОБА_6. Тобто, імя, вказане в договорі купівлі-продажу, не співпадає з імям померлого ОСОБА_6, вказаного в свідоцтві про смерть, отже, не підтверджується приналежність правовстановлюючого документу. Крім цього, вказаний житловий будинок було придбано під час перебування у шлюбі з ОСОБА_8, проте частка її на житловий будинок не виділена. Через невизначення часток подружжя у праві спільної власності на будинок та прийняттям спадщини на частину будинку сином померлої ОСОБА_8 ОСОБА_5 з посиланням на ст.120 ЗК України, відповідно до якої у разі набуття права на житловий будинок, частину житлового будинку, переходить право на земельну ділянку або частину земельної ділянки, що знаходиться під цим обєктом, державний нотаріус відмовила й у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і на земельну ділянку.
Так, дійсно, на титульному аркуші договору купівлі-продажу від 06.09.1991 року вказано, договір укладено між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, однак у самому тексті договору імя покупця вказано як «Миколай» замість «Микола».
Суд вважає, що належність правовстановлюючих документів повинна встановлюватися судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок, споруду, а не на час смерті спадкодавця.
Оскільки подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8 придбало будинок до набрання чинності ЦК України (в ред. 2004 року), питання щодо встановлення юридичних фатів має вирішуватися на підставі норм ЦК УРСР (в ред.. 1963 року).
Відповідно до положень п.6) ч.1 ст.273 ЦПК УРСР (в ред.. 1963р.) суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаному у свідоцтві про народження або в паспорті.
Враховуючи, що в зазначеному вище договорі купівлі-продажу житлового будинку імя ОСОБА_8 вказано «Миколай» замість «Миколи», однак договір укладався саме ОСОБА_6, про що прямо зазначено на титульній сторінці цього ж договору, згідно реєстраційному напису на договорі право власності на домоволодіння №81 по вул.. Чубаря в м.Бердянську зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі цього ж договору, суд вважає можливим встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: встановити, що договір купівлі-продажу від 06.09.1991 року належить ОСОБА_6.
Згідно ч.1 ст. 22 КпШС України, чинного на час купівлі вказаного житлового будинку №81 по вул. Чубаря в м.Бердянську подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_8, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено іншої домовленості чи прямого зазначення цього в договорі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визначення рівними часток ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок №81 по вул. Чубаря в м.Бердянську, по 1/2 частці, є такими, що підлягають задоволенню.
Як уже зазначалося вище та встановлено судом , ОСОБА_6 після смерті 20.02.2013 року своєї першої дружини ОСОБА_8 прийняв спадщину за законом разом з її сином ОСОБА_5, третьою особою у справі, по 1/4 частці кожен, оскільки на час її смерті проживав разом з дружиною в спадковому будинку, як це передбачено ч.3 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Таким чином, після смерті ОСОБА_6 спадщина відкрилася на 3/4 частки спадкового будинку (1/2 власна частка як подружжя + 1/4 частка успадкована після смерті дружини).
Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті чоловіка, проте не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину на 3/4 частини житлового будинку та на земельну ділянку через відмову нотаріуса.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 08.06. 2007 року „Про судову практику у справах про спадкування розяснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги надані позивачем докази та встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позову і наявності підстав для його задоволення в частині визнання за нею права власності на 3/4 частини житлового будинку №81 по вул.. Чубаря в м.Бердянську в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер 15.01.2015 року.
Однак, на переконання суду, її позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на всю земельну ділянку площею 0,0371 га за цією ж адресою, призначеною для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Як видно з позовної заяви, позивач в обґрунтування позову в цій частині посилається на п.5 ч.1 ст.57 СК України щодо віднесення до особистої приватної власності дружини,чоловіка земельної ділянки, яка була набута за час шлюбу внаслідок приватизації, проте слід зазначити, що зміни в цю статтю внесені значно пізніше, а саме: згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012, ніж спадкодавець набув право власності на земельну ділянку у листопаді 2009 році, а тому не можуть застосовуватися до даних правовідносин.
Крім цього, позивачем не враховано, що житловий будинок був набутий подружжям ОСОБА_8 за час шлюбу, який розташований на земельній ділянці площею 350 кв.м., як вказано в позові, і частка дружини ОСОБА_8 у праві власності на будинок складала 1/2 частку, яку успадкували чоловік позивача та її син після її смерті.
Відповідно до пункту 182 постанови Пленуму Верхового т Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства» (із наступними змінами), судам надано розяснення, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК.
Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Однак частиною 2 цієї статті визначено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач добросовісно помиляється щодо того, що спадщина після смерті її чоловіка відкрилася на всю земельну ділянку площею 0,0371 га по вул.. Чубаря, 81 в м.Бердянську, оскільки третя особа ОСОБА_5 прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини житлового будинку після смерті своєї матері ОСОБА_8 Є/.П., розташованого на цій земельній ділянці, а тому до нього перейшло і право власності на земельну ділянку в розмірі права власності на житловий будинок.
Отже, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити частково, визнавши за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/4 частини земельної ділянки після смерті її чоловіка.
Враховуючи, що при оформленні спадщини в нотаріальній конторі спадкоємці за нотаріальні дії сплачують державне мито за відповідними ставками, судовий збір слід віднести за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 58-60, 61, 62, 64, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1225, 1268, 1269, 1297 ЦК України, ст.ст.22,28 КпШС Україгни, ст.273 ЦПК УРСР, суд
Позов ОСОБА_3 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради, треті особи Бердянська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.
Встановити факт приналежності ОСОБА_6, який помер 15 січня 2015 року, договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою:м.Бердянськ, вул.. Чубаря, 81, від 06 вересня 1991 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №1-3421, який був укладений між ОСОБА_9 як продавцем та ОСОБА_6 як покупцем.
Визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.. Чубаря, №81, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є рівними: по 1/2 частці кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до суду протягом 10 днів після отримання копії цього рішення .
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_11