Справа № 603/381/16-ц
Провадження № 2/603/169/2016
"17" серпня 2016 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді Галіяна І. М.
за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу
про розірвання договору та стягнення коштів,
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ФОП «ОСОБА_4» в якому просить розірвати договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ФОП «ОСОБА_4», укладений 28.03.2016 року на суму 8100 грн. за товар до якого входить SBA-2 септик біологічний 1 штука, горловина унітазу 1 штука, біофільтр плюс закрутка 1 штука, кришка-люк 1 штука, компресор RESAN ACO-001 1 штука та стягнути з відповідача в користь позивача кошти в сумі 5000 грн.
Вимоги позивача обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 28.03.2016 року на Інтернет сайті «ІНФОРМАЦІЯ_1» побачив інформацію про продаж ФОП ОСОБА_3 продукції, а саме септику. З даної інформації вбачалась пропозиція про укладення договору купівлі продажу на відстані. Зателефонувавши по номеру вказаному на сайті, між ОСОБА_1 та відповідачем було досягнуто згоди з приводу купівлі-продажу септику, вартість якого становила 8100 грн. На підтвердження укладення договору, ФОП ОСОБА_3 було направлено на електронну адресу ОСОБА_1 рахунок фактуру №СФ000570 від 28.03.2016 року, термін дії якого був дійсним до 30.03.2016 року. Також у вказаному рахунку містилась умова про строк поставки товару після внесення оплати - протягом 7-ми днів.
29.03.2016 року ОСОБА_1 перерахував через відділення ПриватБанку згідно рахунку фактури №СФ000570 від 28.03.2016 року кошти в сумі 5000 грн.
До 30.03.2016 року (терміну дії рахунку) та після цієї дати, ОСОБА_1 не здійснював більше жодної передоплати за вказаний товар, а тому вважає, що прострочення оплати товару згідно рахунку фактури №СФ000570 від 28.03.2016 року, ОСОБА_1 виразив своє бажання відмовитись від договору.
23.06.2016 року ОСОБА_1 було направлено заяву до відповідача із проханням повернути сплачені кошти, проте він цього не зробиву.
В зв'язку із відмовою ОСОБА_1 від договору та не отриманням за даним договором товару, вважає, що відповідач повинен повернути отримані кошти.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, представником позивача через канцелярію суду подана заява про розгляд справи в його відсутності та відсутності ОСОБА_1, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ФОП ОСОБА_3. в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся за зареєстрованою адресою місцезнаходження (місця проживання) у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позову суду не представив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, доводи позивача зводяться до відмови від договору та його розірвання в зв'язку з не виконанням в повній мірі його умов, не одержанням товару за даним договором та поверненням частини отриманих коштів.
Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_1 та ФОП «ОСОБА_4» за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме, за допомогою Інтернет сайту «ІНФОРМАЦІЯ_1», телефонного зв'язку та електронної адреси було домовлено про укладення договору з приводу купівлі-продажу септику, вартість якого становила 8100 грн.
Як зазначає ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
У відповідності до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
На підтвердження пропозиції щодо укладення договору ФОП ОСОБА_3 було направлено на електронну адресу ОСОБА_1 рахунок-фактуру №СФ000570 від 28.03.2016 року (а.с.4), згідно якого ОСОБА_1 повинен був оплатити 8100,00 грн. за товар до якого входить SBA-2 септик біологічний 1 штука, горловина унітазу 1 штука, біофільтр плюс закрутка 1 штука, кришка-люк 1 штука, компресор RESAN ACO-001 1 штука.
В даному рахунку-фактурі був передбачений термін його дії, а саме, що рахунок дійсний до 30.03.2016 року та строк поставки товару в 7 робочих днів після оплати за товар.
29.03.2016 року ОСОБА_1 перераховано через відділення ПриватБанку згідно рахунку-фактури №СФ000570 від 28.03.2016 року кошти в сумі 5000,00 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.5).
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 більше не здійснював жодної передоплати за вказаний товар, чим прострочив оплату товару згідно рахунку-фактури №СФ000570 від 28.03.2016 року.
Окрім зазначеного в судовому засіданні з матеріалів справи з'ясовано, що вказаний в рахунку-фактурі №СФ000570 від 28.03.2016 року товар ОСОБА_1 не одержав і ФОП ОСОБА_3 йому не надсилався.
Законом, який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов'язки учасників відносин у сфері електронної комерції є Закон України «Про електронну комерцію» прийнятий Верховною Радою України 03.09.2015 року № 675-VIII і який вступив в законну силу 30.09.2015 року.
Цей Закон згідно ст. 1 регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів.
Зазначеним Законом надано визначення електронному договору, а саме згідно з п. 5 ч. 1 ст.3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.
Як вже було встановлено в судовому засіданні позивач через Інтернет-магазин на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_1» та з допомогою телефонного номеру вказаного на сайті, домовився з ФОП ОСОБА_3 з приводу купівлі-продажу септику, вартість якого становила 8100 грн.
Згідно п.п.7, 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» інтернет-магазин - засіб для представлення або реалізації товару, роботи чи послуги шляхом вчинення електронного правочину. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Суд критично відноситься до твердження позивача в позовній заяві, що між позивачем та відповідачем був укладений договір з приводу купівлі-продажу септику, який позивач просить розірвати, з наступних підстав.
Порядок укладення електронного договору регулюється ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Таким чином, відповідно до чинного законодавства ідентифікувати особу, уповноважену на підписання електронного документа, можливо на підставі:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису;
- факсимільного відтворення підпису, іншого аналога власноручного підпису (у випадку письмової згоди сторін, що містить зразки відповідних аналогів власноручних підписів).
Отже, електронні документи для надання їм юридичної сили та можливості їх використання як доказу укладення договору повинні містити інформацію, відповідну оферті та акцепту, й мати всі необхідні реквізити, у тому числі дані для встановлення їх приналежності стороні даного правочину та особи, яка їх підписала.
Так в порушення вищевказаної статті Закону позивачем суду не представлено ніяких документів (електронних документів), які б підтверджували укладення договору купівлі-продажу між сторонами.
З приводу рахунку-фактури №СФ000570 на який посилається позивач як на підтвердження укладення договору між сторонами суд зазначає наступне.
Рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (фактично поставлені), чи послуги, що надаються (фактично надані послуги).
Проте, окрім випадків виставлення рахунку-фактури на виконання умов вже укладеного між сторонами договору, цей документ можна вважати простою офертою (пропозицією укладення договору).
Законодавством не встановлено вимог щодо змісту рахунку-фактури, однак для того щоб рахунок-фактура сприймався як спрощена форма укладення договору, важливо, щоб цей документ містив необхідну інформацію щодо істотних умов певного договору, зокрема, умови про предмет, строки та ціну. У рахунку-фактурі також можна визначити суму передоплати та загальну суму домовленості.
За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Тому, якщо рахунок-фактура містить усі істотні умови договору, то можна вважати, що між сторонами укладено договір у спрощеній формі. Така позиція, до речі, обстоюється у постанові ВГСУ №20-11/274 від 28.02.2006 року.
Як вже було встановлено в судовому засіданні в рахунку-фактурі було зазначено загальну суму та найменування (перелік) товару, який продається, термін протягом якого повинна бути проведена оплата за товар та строк протягом якого товар буде поставлений покупцю після оплати, а тому даний рахунок-фактуру можна сприймати як спрощену форму укладення договору.
Проте в даному випадку рахунок-фактура розцінюється як пропозиція укладення договору.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», якщо особа, яка одержала пропозицію укласти електронний договір (оферту), протягом строку для відповіді не здійснила оплату відповідно до зазначених у пропозиції умов, така пропозиція вважається неприйнятою. Здійснення оплати відповідно до умов, зазначених у пропозиції укласти електронний договір, без виконання інших умов та/або без надання усіх відомостей, визначених у такій пропозиції, не вважається прийняттям пропозиції укласти електронний договір (акцептом), а оплата вважається неналежною та підлягає поверненню особі, яка її здійснила.
Як було встановлено в судовому засіданні позивач провів попередню оплату за товар в сумі 5000 грн. з 8100 грн., які він мав оплатити за рахунком-фактурою, чим не виконав зазначені в пропозиції умови у строк встановлений в рахунку-фактурі, товару не одержував, а тому така пропозиція вважається не прийнятою, а оплата неналежною, яка підлягає поверненню позивачу.
Окрім зазначеного, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 706 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання. Якщо договором встановлено попередню оплату товару (стаття 693 цього Кодексу), прострочення покупцем оплати товару є відмовою покупця від договору, якщо інше не встановлено договором.
Беручи до уваги вищевказане та враховуючи те, що між сторонами договір купівлі-продажу не укладався, суд приходить до переконання про часткове задоволення вимог позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача у його користь витрати на правову допомогу.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до роз'яснень викладеними в п. 48 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 03.06.2016 року, додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 01.07.2016 року (розрахунок) згідно якої адвокатом ОСОБА_2 була надана ОСОБА_1 допомога щодо підготовки документу (написання заяви про повернення коштів), підготовка процесуального документу (написання позовної заяви), вартістю 960 грн. 00 коп.
Позивачем за надання адвокатської допомоги було сплачено 960 грн. 00 коп, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №8 від 01.07.2016 року.
В зв'язку з вищевказаним стягненню з ФОП ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 підлягають витрати понесені позивачем на правову допомогу адвоката в сумі 960 грн. 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 626, 639, 640, 642 ЦК України, ст.ст. 3, 15, 110, 118-120 ЦПК України, -
Цивільний позов ОСОБА_1 до ФОП «ОСОБА_4» про розірвання договору та стягнення коштів - задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 кошти в сумі 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати за надання правової допомоги в сумі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 в користь державного бюджету судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.
В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. М. Галіян