Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - П.І. Профатило,

при секретарях - Копійко Г.С., Каліух К.М.,

за участю прокурора - Граневської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просила позбавити його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в цей період ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син - ОСОБА_3. Однак сімейні відносини у них не склалися, з пологового будинку відповідач їх з дитиною не забирав, коли дитині виповнилося 1,5 місяців сімейні відносини вони припинили та ОСОБА_2 іноді їх відвідував. Через деякий час вони відновили сімейні стосунки та коли дитині виповнилося 7 місяців вони припинили проживати однією сім'єю та вже не проживають майже 2 роки. З цього часу відповідач жодного разу не відвідав дитину, не поцікавився здоров'ям та успіхами дитини, не сплачує аліменти, призначені судом, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Жодного разу за 2 роки відповідач не виявив бажання поспілкуватися з дитиною, а тому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, вказала, що коли дитині виповнилося 1,5 місяці вони його хрестили, відповідач перебував у стані алкогольного сп'яніння, вчинив сварку та вдарив її і вона була вимушена з дитиною виїхати з квартири до подруги, де перебувала майже тиждень, а потім подруга відвезла її до батьків в м. Амвросіївку. Мати відповідача - ОСОБА_4 переконувала відповідача, що це не його дитина. Потім вона повернулася до м. Слов'янська з метою примирення з відповідачем, зберегти родину та виховувати дитину у повноцінній сім'ї, а коли дитині виповнилося 7 місяців в м. Слов'янську, 12 квітня 2014 року, почалася активна фаза проведення антитерористичної операції і вона вимушена була виїхати з дитиною до Криму. Відповідач відмовився виїжджати з нею з міста, посилаючись на те, що він не може покинути мати. В період перебування її у Криму він не телефонував їй, не цікавився фізичним, духовним розвитком та здоров'ям дитини, матеріальної допомоги не надавав. В серпні 2015 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5, який дбає про дитину, її духовний, фізичний та моральний розвиток, здоров'я, купує йому іграшки та речі, дитина називає його батьком. На даний час відповідач також не спілкується з нею та дитиною, перепон у спілкуванні відповідача з дитиною вона не чинить.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги позивача підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 з першого дня народження дитини був байдужим до дитини, це підтверджується тим, що ОСОБА_2 не забирав позивачку з сином з полового будинку, вчиняв сварки дома в той період, коли у ОСОБА_1 була на руках грудна дитина, від чого у неї пропадало молоко та вона не могла годувати дитину, не спілкувався з дитино та не хотів з ним залишатися, коли позивачці необхідно було відлучитися, не утримував дитину. На даний час не сплачує аліменти на утримання дитини, має заборгованість по аліментам у розмірі 7000 грн. Аліменти почав сплачувати лише з часу звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав відносно сина, сплатив біля 200 грн. та на теперішній час знову не сплачує аліменти. З квітня 2014 року відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не дбає про її духовний, фізичний та моральний розвиток, здоров'я.

В судових засіданнях відповідач ОСОБА_2, на яких він був присутнім, вимоги позивача не визнав, пояснив, що вони проживали з позивачкою однією сім'єю. Разом вирішили, що позивачка народжуватиме у м. Донецьку. Був присутнім при народженні свого сина у пологовому будинку м. Донецька та був з нею там 4 дня. Оскільки він працював, вони домовилися з позивачкою, що він поїде до дому у м. Слов'янськ, а вона йому зателефонує коли їх виписуватимуть з пологового будинку. Потім позивачка зателефонувала та сказала, щоб він не приїжджав та не забирав її з пологового будинку, оскільки вона хоче щоб її забрали до себе її батьки у м. Амвросіївку та перший час допомогли їй доглядати за сином. Коли їх виписали з пологового будинку він приїхав до її батьків, зареєстрували народження дитини та вони з позивачкою, та дитиною поїхали у м. Слов'янськ. Свого сина любить, фізичного насильства щодо дитини та жінки не вчиняв. Для дитини було придбано усі необхідні речі. Коли ОСОБА_1 перебувала з дитиною у Криму, в період проведення АТО в м. Слов'янську, він спілкувався з сином по скайпу. З позивачкою посварилися та перестали спілкуватися, коли вона виїхала у Крим та не хотіла повертатися до м. Слов'янська після звільнення м. Слов'янська. З сином він не міг спілкуватися, оскільки позивачка постійно змінювала міста проживання та йому не сповіщала про зміну міст. Коли попросила передати її речі він поштою переслав їй усі речі, що належать їй та синові у м. Олександрівку. На Новий рік передавав подарунки синові. Не сплачує аліменти, оскільки він не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості м. Слов'янська та не має можливості сплачувати аліменти у повному обсязі. ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з сином, тому з цього приводу він звернувся до органів опіка та піклування для визначення порядку спілкування з дитиною та його участі у вихованні дитини.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, зазначила,що вона є матір'ю відповідача та бабусею ОСОБА_3. Вона з ОСОБА_1, з самого початку сімейних відносин її сина та позивачки, перебувають у неприязних стосунках. Зазначила, що саме ОСОБА_1 перешкоджає спілкуванню дитини з батьком. З даного приводу вони з відповідачем зверталися до органу опіки та піклування Слов'янської міської ради та прокуратури. Заборгованість по сплаті аліментів утворилася внаслідок втрати роботи та проведенням АТО в м. Слов'янську, на даний час відповідач не сплачує аліменти, оскільки перебуває на обліку у центрі зайнятості, отримує допомогу 570 грн.. Відповідач купляв для дитини іграшки, одяг і таке інше, однак ОСОБА_1 не вдягає дитину у одяг, куплений відповідачем. ОСОБА_2 на обліках у психіатричному та наркологічному диспансерах на обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем мешкання. Вважає, що обставини, на які посилається позивач не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, оскільки він не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а навпаки ОСОБА_1 перешкоджає йому та їй, як бабусі, у спілкування з дитиною.

В судове засідання 3-я особа : представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради не з'явився, однак до суду від міського голови надано заяву про розгляд даної справи у відсутності представника органу опіки та піклування.

В судове засідання 3-я особа : представник органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради не з'явився, однак до суду від голови органу опіки та піклування надано заяву про розгляд даної справи у відсутності представника органу опіки та піклування, також зазначено, що орган опіки та піклування підтримує провадження по справі та просить прийняти рішення на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про недоцільність щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_3, оскільки позбавлення батьківських прав зашкодить інтересам дитини.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є подругою та сестрою чоловіка позивачки. Їй відомо, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 проживали разом з 2012 року, у ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_8. Після народження дитини вони часто сварилися, у позивачці на фоні нервового зриву пропадало молоко, ОСОБА_1 уходила від нього. З літа 2014 року ОСОБА_1 проживала у квартирі її матері в м. Олександрівка. За цей час вона не бачила, щоб ОСОБА_2 приїжджав до дитини, спілкувався та гуляв з ним, купляв та передавав йому речі. Знає, що перед новим роком ОСОБА_2 передав поштою речі, які належали позивачці та дитині. На даний час про дитину дбає позивачка та її чоловік.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працює медсестрою у дитячій лікарні. Бачила ОСОБА_2 два рази у поліклініці. ОСОБА_1 дбала про здоров'я дитини, своєчасно приводила дитину на огляд та щеплення. Коли приходила до них до дому ОСОБА_2 не бачила, де він був, вона не з'ясовувала.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є матір'ю чоловіка позивача. Пояснила, що знає ОСОБА_1 з літа 2014 року, коли ОСОБА_1 стала проживати у її квартирі. Вона не бачила щоб ОСОБА_2 приїздив до м. Олександрівка до дитини, позивачка казала їй, що ОСОБА_7 один раз, на новий рік, присилав іграшку, книжку та цукерку дитині. Вихованням дитини займаються ОСОБА_1 з її теперішнім чоловіком.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знає з 2012 року, є хрещеною матір'ю дитини ОСОБА_3 Коли хрестили дитину ОСОБА_2 з церкви поїхав на роботу, після роботи прийшов до дому та вчинив сварку з ОСОБА_1 з-за того, що вони почали святкувати хрещення дитини, не дочекавшись його з роботи. Він штовхнув ОСОБА_1, вона впала на диван на якому лежала дитина. Дитина злякалася, почала плакати. Після цього ОСОБА_1 зібрала речі, дитину та пішла від ОСОБА_2. Близько тижня ОСОБА_1 з дитиною прожили у неї. ОСОБА_2 не приходив до ОСОБА_1 миритися і вона прийняла рішення поїхати до батьків в м. Амвросіївку. Через деякий час ОСОБА_1 повернулася до ОСОБА_2 з метою зберегти сім'ю, однак ОСОБА_2 погано ставився до ОСОБА_1: не допомагав з дитиною, вчиняв сварки, від яких у ОСОБА_1 пропадало молоко, ОСОБА_1 часто просила її допомогти з дитиною. Знає, що після того як у 2014 році ОСОБА_1 пішла від ОСОБА_2 з того часу він не відвідував сина та не цікавився ним, ні матеріально, нічим іншим не допомагав.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він є чоловіком сестри ОСОБА_1 Вказав, що саме він забирав з пологового будинку ОСОБА_1 з дитиною та відвіз їх до батьків ОСОБА_1 в м. Амвросієвка. Йому не відомо чому ОСОБА_2 не забирав з пологового будинку ОСОБА_1 з дитиною. На початку 2014 року йому подзвонив ОСОБА_2 та повідомив що не хоче жити з ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є подругою ОСОБА_1 За час проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 часто сварилися. Вона часто приходила до ОСОБА_1 допомагати доглядати дитину. Бачила, байдужість ОСОБА_2 до дитини, оскільки коли він приходив з роботи, то не підходив до сина, зразу займався своїми справами. Після того, як ОСОБА_1 з ОСОБА_2 розійшлися, вона бачила ОСОБА_2 та він ніколи у неї не цікавився де знаходиться ОСОБА_1 та його син. Також їй казала позивачка, що ОСОБА_2 не сплачує аліменти на дитину та не спілкується з дитиною. Бачила, що він працює в таксі, а також про це їй повідомляв сам ОСОБА_7.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (з подальшими змінами) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 ( а.с.4 т.1 ).

Позивач з проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом із сином ОСОБА_3, що вбачається з довідки про склад сім'ї № 633 від 22.12.2015 року, виданої Олександрівським ЖКП (а.с. 10 т.1).

Згідно психолого - педагогічної характеристики на ОСОБА_3, складеної заступником директора централізованої бібліотечної системи по роботі з дітьми дитячого гуртка «Радість», ОСОБА_3 є вихованцем дитячого гуртка «Радість». Родина дитини ніколи не згадує про біологічного батька дитини, вихованням займаєються мати хлопчика та його вітчим. Взаємовідносини в родині будуються на теплих та доброзичливих відносинах. За час відвідування хлопчиком клубу за інтересами для дітей дошкільного віку «Радість» біологічний батько ОСОБА_2 жодного разу не з'являвся, не виявляв ніякої зацікавленості його життям у клубі та за його межами, не здійснював ніяких спроб встановлювати контакт із дитиною (а.с. 12 т.1).

Згідно висновку № 167 від 28.12.2015 року щодо визначення прихильності дитини до членів родини, наданого відділом освіти райдержадміністрації Олександрівської районної державної адміністрації, не зважаючи на те, що ОСОБА_3 не знає свого біологічного батька - ОСОБА_2, хлопчик перебуває у позитивному родинному мікрокліматі, де він знаходить постійну підтримку люблячих людей і де створені стабільні житлово - побутові умови для повноцінного розвитку дитини (а.с. 15 т.1).

Згідно акту обстеження житлово - побутових умов неповнолітнього за місцем проживання № 49 від 11.01.2016 року, складеного Олександрівською селищною радою, у сім'ї створені належні умови проживання за адресою АДРЕСА_1, для неповнолітнього ОСОБА_3 і повністю відповідають вимогам для повноцінного розвитку та навчання дитини (а.с. 16 т.1).

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 29.04.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2015 року та до досягненнядитиною повноліття (а.с. 63, 8 т.1 ).

Згідно розрахунку виконуючого обов'язки начальника відділу ДВС Слов'янського МУЮ в Донецькій області ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_1, яка станом на 01.06.2016 року становить 7550,68 грн. (а.с. 66 т.2). З вказаної довідки також вбачається, що відповідач сплачує частково аліменти на дитину, повна несплата за період січень -квітень 2015 року, серпень - листопад 2015 року. З грудня 2015 року відповідач частково сплачує аліменти. Вказані обставини підтверджуються і наданими суду копіями квитанцій (а.с. 77, 80.т.1).

Відповідач купував дитині дитячі речі, іграшки, що вбачається з наданих ним суду копій чеків, квитанцій (а.с. 78, 79, 80 т.1).

З висновку органу опіки та піклування виконкому Олександрівської селищної ради №02-27/188 від 09.03.2016 року про визначення порядку спілкування ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та участі у його вихованні, вбачається, що ОСОБА_2 надано дозвіл на спілкування та участь у вихованні його неповнолітнього сина ОСОБА_3. Встановлено час спілкування батька ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ОСОБА_3 - кожна перша субота місяця з 10 години до 12 години у присутності матері дитини (а.с. 1 .т.2).

Також судом встановлено, що сторони по справі мають особисті неприязні стосунки, дані обставини визнані відповідачем та підтверджено поясненнями свідків.

Також суд не приймає до уваги пояснення свідків в тій частині, що ОСОБА_14 не сплачує аліменти, не надає допомоги дитині, оскільки ці обставини свідкам повідомляла позивачка, а також вони спростовуються матеріалами справи, з який видно, що відповідач купляв дитині речі та іграшки, а також частково сплачував аліменти.

Відповідно до характеристики від 08.04.2016 року, виданої комітетом мікрорайону Центр-1 м. Слов'янська, відповідач за місцем проживання характеризується позитивно. (а.с. 250 т.1).

Згідно висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав № 29/01-217 від 09.03.2016 року, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає, недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 101 т.1).

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, матеріали справи та виходячи з обставин справи, суд вважає, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 61, 209, 215-218, ЦПК України, ст. ст. 150,164, 166, СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду

Донецької області П.І. Профатило