Головуючий суду 1 інстанції - Калмикова Ю.О.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 415/2169/14-ц
Провадження № 22ц/782/230/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Фарятьєва С.О.,

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 23 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом кредитної спілки «Компаньйон» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року кредитна спілка «Компаньйон» звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої вказала, що на підставі заяви на отримання кредиту від 10.07.2013 року, поданої членом кредитної спілки «Компаньйон» ОСОБА_3, був укладений договір кредитування № КЛ-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язаний з 10.07.2013 року по 10.01.2016 року погасити суму кредиту16600 грн. і суму нарахованих планових відсотків в розмірі 13262,54 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язання з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом кредитною спілкою «Компаньйон» були укладені договори поруки № КЛ-3079/10.07.2013-Пр1 від 10.07.2013 року з ОСОБА_2 та № КЛ-3079/10.07.2013-Пр2 від 10.07.2013 року з ОСОБА_4.

За умовами п. 2.1 цих договорів поруки, поручитель бере на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням боржника. Боржником за даним договором на підставі договору кредитування № КЛ-3079 від 10.07.2013 року є ОСОБА_3, сума кредиту становить 16600 грн.

На виконання п. 2.2 договору кредитування № КЛ-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року кредитна спілка «Компаньйон» виплатила ОСОБА_3 16600 грн., що підтверджується касовим ордером від 10.07.2013 року.

Протягом дії договору кредитування ОСОБА_3 не належним чином виконував свої обов'язки за договором, частково здійснював оплату за плановими нарахованими відсотками, не погашаючи основну суму кредиту. Таким чином, сума заборгованості за основною сумою кредиту становить 15589,49 грн. і відсотки за користування кредитом - 13402,19 грн., що в загальній сумі становить 28991,68 грн.

Позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Компаньйон» заборгованість по кредиту у сумі 15589 грн. 49 коп., по відсоткам 13402 грн. 19 коп., а всього 28991 грн. 68 коп. та судовий збір.

Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги кредитної спілки «Компаньйон» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 28 травня 2015 року заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 23 жовтня 2014 року скасовано, справа призначена до розгляду.

Під час розгляду справи, 23 вересня 2015 року представником відповідача надана заява в якій зазначено, що сума заборгованості по кредиту станом на 23.09.2015 року становить за основною сумою кредиту 10979,41 грн. і процентами за користування кредитом - 13402,19 грн., що в загальній сумі становить 24381,60 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 23 вересня 2015 року позов кредитної спілки «Компаньйон» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та поручителя 1 - ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Компаньйон» заборгованість по договору кредитування № К-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року у сумі 24381,60 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту 10979,41 грн. та відсотків за користування кредитом 13402,19 грн.; стягнув солідарно з ОСОБА_3 та поручителя 2 - ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Компаньйон» заборгованість по договору кредитування № К-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року у сумі 24381,60 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту 10979,41 грн. та відсотків за користування кредитом 13402,19 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачами ОСОБА_3, та ОСОБА_4 рішення суду не оскаржується, а відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів наявності повноважень стосовно права оскарження рішення суду і в частині інших відповідачів, тому рішення суду в частині стягнння заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, ОСОБА_4 не є предметом еперегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24.10.2008 року.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що згідно з заявою кредитному комітету кредитної спілки «Компаньйон» від 10.07.2013 року відповідач ОСОБА_3 просив надати йому кредит у сумі 16600 грн. строком на 30 місяців.

За договором кредитування № К-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року ОСОБА_3 отримав від кредитної спілки «Компаньйон» кредит у сумі 16600 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 10.07.2013 року, та прийняв на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до 10.01.2016 року. Плата за користування кредитом становить 0,134246 % на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 49 %. Сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, що є невід'ємною частиною договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язання з повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом КС «Компаньйон» були укладені договори поруки № КЛ-3079/10.07.2013-Пр1від 10.07.2013 року з ОСОБА_2 та № КЛ-3079/10.07.2013-Пр2 від 10.07.2013 року з ОСОБА_4, відповідно до яких поручителі беруть на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням боржника. Боржником за даними договорами на підставі договору кредитування № К-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року є ОСОБА_3

ОСОБА_3 вказане зобов'язання у строк, визначений кредитним договором, не виконав, внаслідок чого станом на 23.09.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 24381,60 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору № К-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року станом на 29.04.2014 року, а також заявою представника позивача про зменшення розміру позовних вимог від 23.09.2015 року.

Також судом встановлено, що представник кредитної спілки «Компаньйон» звернувся до суду з позовом 30.04.2014 року. У договорі поруки зазначено, що договір діє до 09.01.2018 року (п. 4.1). Згідно графіка розрахунків за кредитним договором № К-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року та розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість за відсотками почала формуватись з 31.07.2013 року, але вона погашалась боржником до 08.01.2014 року включно (заборгованість за відсотками 785,03 грн., погашено за відсотками 785,03 грн.; заборгованість за основною сумою 15804,46 грн., погашено за основною сумою 214,97 грн.).

Суд першої інстанції вважав, що право вимоги кредитора щодо стягнення заборгованості за відсотками виникло лише 31.01.2014 року з дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання, і коли ним не було сплачено основну суму 15804,46 грн. та суму за відсотками в розмірі 481,35 грн. і строк пред'явлення таких вимог до поручителів триває шість місяців, тому позивачем не пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителів, а отже, в даному випадку, можливе солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителів.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ні нормами закону, ні умовами договорів поручительства не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості, згідно з вимогами ч. З ст. 554 ЦК України, відсутні, тому підлягає стягненню заборгованість по договору кредитування № К-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року в солідарному порядку з боржника ОСОБА_3 та кожного його поручителя окремо в сумі 24381 грн.60 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту 10979 грн. 41 коп. та відсотків за користування кредитом 13402 грн. 19 коп.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності права позивача на стягнення заборгованості за договором кредитування від 10.07.2013 року, оскількив порушення вимог закону та умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як поручитель, повинні відповідати за порушення кредитних зобов'язань як солідарні боржники.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем жодного разу до квітня 2014 року не було заявлено до відповідача ОСОБА_2 будь-якої вимоги, ні письмової, ні усної, тому позивач втратив будь-які вимоги до цього відповідача у зв'язку з припиненням поруки, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.07.2013 року між кредитною спілкою «Компаньйон» та ОСОБА_3 укладено договір кредитування № К-3079/10.07.2013-Кр, відповідно до умов якого кредитна спілка надала позичальнику кредит в сумі 16600 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 0,134246 % на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 49 %, строком по 10.01.2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором кредитування 10.07.2013 року між позивачем та ОСОБА_2, як поручителем, укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній бере на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням боржника.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основаного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлю ний строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року за № 6-2239цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Пунктом 4.1 договору поруки № КЛ-3079/10.07.2013-Пр1від 10.07.2013 року визначено, що договір набуває чинності з моменту підписання й діє до 09 січня 2016 року.

Таким чином, зазначеним вище договором поруки встановлено строк його дії, тому застосуванню підлягають норми ч. 4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Тому вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії договору поруки.

Оскільки позичальником ОСОБА_3 не належним чином виконувалися обов'язки за договором кредитування, він частково здійснював оплату за плановими нарахованими відсотками, не погашаючи основну суму кредиту, останній раз оплата здійснена 08.01.2014 року, тому 30 квітня 2014 року кредитна спілка «Компаньйон» звернулася до суду із позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителів, реалізуючі право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання, як передбачено договором.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що кредитна спілка «Компаньйон» звернулася з позовом до поручителя ОСОБА_2 в межах строку дії договору поруки.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за основною сумою кредиту 10979 грн. 41 коп., оскільки позивачем не пропущено строк пред'явлення вимог до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 вересня 2015 року за № 6-438цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що 135% річних, які визначені в додатковій угоді до кредитного договору, є формою скритої пені, а не відсотками, не відповідають матеріалам справи.

Так, статтею 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно п. 3.2 договору кредитування, укладеного між кредитною спілкою «Компаньйон» та ОСОБА_3 № КЛ-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року, плата за користування кредитом (проценти) становить 0,134246 % на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 49%.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним договором кредитування 10.07.2013 року між кредитною спілкою «Компаньйон» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № КЛ-3079/10.07.2013-Пр1, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням боржника. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

В пункті 5.1 договору поруки зазначено, що поручитель ознайомлений з умовами договору кредитування № КЛ-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року між кредитором та боржником.

Як вбачається із матеріалів справи, 10 липня 2013 року між кредитною спілкою «Компаньйон» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору кредитування № КЛ-3079/10.07.2013-Кр від 10.07.2013 року, в пункті 2 якої зазначено, що додати до договору кредитування п. 3.10 - у разі стягнення боргу у судовому порядку плата за користування кредитом становить 135% річних з залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, при цьому кредитна спілка проводить перерахунок оплати.

Зазначені обставини свідчать про те, що умови застосування підвищеної відсоткової ставки у розмірі 135% річних були передбачені та узгоджені кредитною спілкою «Компаньйон» та ОСОБА_3 під час підписання сторонами додаткової угоди до договору кредитування, з якими позичальник погодився.

В додатковій угоді поручитель ОСОБА_2 власноручно зазначив, що з додатковою угодою ознайомлений, з усіма пунктами згоден, один екземпляр отримав, про що свідчить його підпис.

Отже сторони в додатковій угоді, з якою ознайомлений та згоден поручитель ОСОБА_2, передбачили підвищену відсоткову ставку у розмірі 135% річних у разі порушення виконання умов зобов'язання по договору кредитування. Договір кредитування та додаткова угода до нього не визнані недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи в солідарному порядку з боржника ОСОБА_3 та кожного його поручителя окремо заборгованість за кредитним договором суд вийшов за межі позовних вимог та своїми діями змінив підстави та предмет позову, оскільки позивач просив стягнути заборгованість солідарно з боржника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Предметом спору у справі є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Те, що позивачем заявлені вимоги про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору з обох поручителів, які не пов'язані між собою будь-якими зобов'язальними правовідносинами, свідчить лише про спосіб стягнення з відповідачів, який на власний розсуд визначений позивачем, а не про межі позовних вимог і їх підстави.

Підставами в даному випадку є саме правовідносини позивача та кожного з поручителів окремо, що витікають з кредитного договору та договорів поруки, укладених на виконання кожним із поручителів зобов'язань за цим кредитним договором.

Про що зазначено Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року № 6-511 цс15.

Також не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме вимог статті 222 ЦПК України щодо не отримання відповідачем ОСОБА_2 повного тексту рішення суду від 23 вересня 2015 року, так як це не є самостійною підставою для скасування правильного рішення по справі, а згідно. ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого не відбулося у даному випадку. Також ця обставина не позбавила відповідача ОСОБА_2 права на апеляційне оскарження рішення суду, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що позовну заяву було подано не кредитною спілкою, а його відокремленим підрозділом не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із матеріалів справи із позовною заявою звернулася кредитна спілка «Компаньйон», яка є юридичною особою. Позовна заява підписана представником КС «Компаньйон» ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 12.03.2014 року, виданої КС «Компаньйон» та підписаної головою правління спілки, засвідченої печаткою кредитної спілки ( а.с. 3,4,28). Під час розгляду справи в суді першої інстанції цим представником надавалася заява про підтримання уточнених позовних вимог. В суді апеляційної інстанції приймав участь представник КС «Компаньйон» ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 22.10.2015 року, виданої КС «Компаньйон» та підписаної головою правління спілки, засвідченої печаткою кредитної спілки ( а.с. 235).

Зазначені вище обставини свідчать про те, що із позовною заявою до суду звернулася саме кредитна спілка «Компаньйон».

Разом з тим, визначаючи суму заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції не з'ясував, чи здійснений розрахунок заборгованості, наданий позивачем, у відповідності до заявлених позовних вимог та положень договору кредитування і умов додаткової угоди.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України підставами позову, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. При вирішенні справи суд враховує підставу та зміст позовних вимог викладених в позовній заяві.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач обґрунтовуючи позов в частині стягнення відсотків посилався на те, що розмір відсотків розраховується у відповідності до п. 2 додаткової угоди і відсоток застосовується у зв'язку з погашенням кредиту у судовому порядку.

Так в пункті 2 додаткової угоди до договору кредитування від 10 липня 2013 року передбачено: додати до договору кредитування п. 3.10 - у разі стягнення боргу у судовому порядку плата за користування кредитом становить 135% річних з залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, при цьому кредитна спілка проводить перерахунок оплати.

Отже договором передбачено, що розмір процентної ставки 135% застосовується до залишку основної суми кредиту, зі здійсненням його перерахунку.

Кредитний комітет КС «Компаньйон», відповідно до пункту 4 додаткової угоди до договору кредитування, 04 квітня 2014 року визнав додаткову угоду такою, що набрала чинності, та застосував п. 2 додаткової угоди та вирішив передати справу до суду, оскільки позичальник ОСОБА_3 постійно порушує строки та значно зменшує (або взагалі не платить) суми планових платежів по основній сумі та відсоткам за користування кредитом, зазначених в графіку розрахунків.

Отже, кредитний комітет згідно умов договору застосував підвищену відсоткову ставку у розмірі 135% річних з залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, зі здійсненням перерахунку.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, ним нарахування відсотків за період з 11.07.2013 року по 29.04.2014 року здійснювалося, виходячи із відсоткової ставки 135% річних.

При цьому, нарахування відсотків у зазначеному вище розмірі в період з 10.07.2013 року по 30.09.2013 року здійснювалося на суму 16600 грн., в період з 01.10.2013 року по 01.11.2013 року на суму 16427,36 грн., в період з 02.11.2013 року по 02.12.2013 року на суму 16133,06 грн., в період з 03.12.2013 року по 08.01.2014 року на суму 15804,46 грн., в період з 09.01.2014 року по 29.04.2014 року на суму 15589,49 грн.

Як вбачається із матеріалів справи станом на час прийняття кредитним комітетом КС «Компаньйон» 04 квітня 2014 року рішення про застосування п. 2 додаткової угоди до договору кредитування № КЛ-3079/10.07.2013-Кр заборгованість ОСОБА_3 за тілом кредиту складала 15589,49 грн.

Однак, позивачем нарахування відсотків у період з 10.07.2013 по 08.01.2014 року здійснювалося не з залишку основної суми кредиту, який виник станом на 04.04.2014 року та становить суму 15589,49 грн., що є порушенням вимог п. 3.10 додаткової угоди. Так, позивачем в квітні 2014 року перерахунок відсотків здійснений на частину основної суми кредиту, яка була сплачена в період з 10.07.2013 року по 08.01.2014 року.

Як вбачається із матеріалів справи, в зазначений вище період в рахунок погашення відсотків було сплачено 3989,49 грн., про що зазначено в розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

Отже, заборгованість за відсотками за період з 10.07.2013 року по 29.04.2014 року складає 12904,82 грн., виходячи з наступного розрахунку: 15589,49 грн. (заборгованість з основної суми кредиту) х 135% : 365 днів х 293 дня (кількість днів у періоді) - 3989,49 грн. (сплачені відсотки).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінити, зменшивши суму стягуваних з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Компаньйон» відсотків за користування кредитом з 13402 грн. 19 коп. до 12904 грн. 82 коп.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 289 грн. 92 коп., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.1,2), який був стягнутий з відповідачів на користь позивача заочним рішенням Лисичанським міським судом Луганської області від 23 жовтня 2014 року.

Згідно довідки та заяви кредитної спілки «Компаньйон» стягнутий заочним рішенням судовий збір в сумі 289 грн. 92 коп. сплачений (а.с. 103, 150), що не заперечувалося представником позивача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Проте суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги та повторно стягнув з відповідача ОСОБА_2 в рівних долях на користь позивача судовий збір.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Компаньйон» судового збору в сумі 96 грн. 64 коп. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 23 вересня 2015 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Компаньйон» відсотків за користування кредитом з 13402 (тринадцять тисяч чотириста дві) грн. 19 коп. до 12904 (дванадцять тисяч дев'ятсот чотири) грн. 82 коп., загальної суми заборгованості з 24381 (двадцять чотири тисячі триста вісімдесят одна) грн. 60 коп. до 23884 (двадцяти трьох тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 23 коп. та скасувавши в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Компаньйон» судового збору в сумі 96 грн. 64 коп.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: