Провадження №2/761/1962/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 січня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Романишена І.П.

при секретарі Дігтяр М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

08.10.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно, в якому просила: скасувати запис внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 10162280 про державну реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, що внесений державним реєстратором Бучинським Денисом Дмитровичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексаційний номер: 22342609 від 24.06.2015 року та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4. Відповідно до заповіту від 24.07.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за № 1-856, ОСОБА_4 заповіла на користь позивача все своє майно. До складу спадщини яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 увійшла ? частини квартири АДРЕСА_6. На звернення Позивача до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4, постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 14.09.2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю в спадковій справі правовстановлюючих документів. В процесі оформлення права на спадкове майно, ОСОБА_1 стало відомо, що право власності на ? частини квартири зареєстровано за ОСОБА_2, про що було зроблено запис № 10162280 від 09.04.2015 року. Відповідно до цього запису, підставою виникнення права власності є дублікат договору довічного утримання, серія та номер 7-134, виданий 07.02.2015 року, а підставою внесення запису - Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22342609 від 24.06.2015 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: державний нотаріус п'ятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, договір довічного утримання від 22.04.2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований у реєстрі за № 7-502 було визнано недійсним. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2015 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року було залишено без змін. Враховуючи, що договір довічного утримання від 22.04.2011 року № 7-502 було визнано недійсним, вказане майно належало померлій, а відповідно до заповіту від 24.07.2012 року ОСОБА_4 заповіла на користь ОСОБА_1 все своє майно, позивач просить суд скасувати запис внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 10162280 та визнати право власності в порядку спадкування на нерухоме майно. за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися. Позивач надала суду заяву про слухання справи у відсутність останньої та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі

Відповідач в судове заслання не з'явилася, до суду на дала заяву про слухання справи у її відсутність, позов визнає повністю.

Третя особа П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, на адресу суду надіслала заяву, відповідно до якої просила слухати справу у її відсутність.

Третя особа Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направило, про причини неявки суд не повідомило.

Дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 3731 від 26.02.2014 року (а.с.7).

До складу спадщини померлої входить: ? частина квартири АДРЕСА_2.

24.07.2012 року Третьою київською державної нотаріальною конторою було посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_4 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_1.

24.03.2014 року позивачка звернулася до П'ятнадцятою київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4. На підставі вищевказаної заяви П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу №392/2014.

14.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася до П'ятнадцятої київської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 було відмовлено громадянці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Третьою київською державної нотаріальною конторою 24 липня 2012 року, за реєстровим № 1-856 на ? частину квартири АДРЕСА_7 після смерті ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану частини квартири.

В подальшому, Позивачу стало відомо, що 22.04.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_4 передає у власність, а ОСОБА_2 отримує у власність ? частку квартири АДРЕСА_1, та взамін чого ОСОБА_2 зобов'язується забезпечувати ОСОБА_4 утриманням довічно на умовах цього Договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року, договір довічного утримання від 22.04.2011 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було визнано недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2014 року було залишено без змін.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст.ст. 182 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" правовим наслідком вчинення правочинів щодо нерухомого майна, крім його передачі, також є внесення відповідних реєстраційних записів до Державного реєстру прав.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_4 передає у власність, а ОСОБА_2 отримує у власність ? частку квартири АДРЕСА_4, та взамін чого остання зобов'язується забезпечити ОСОБА_4 утримання довічно на умовах цього договору. Проте, 03.11.2014 року Шевченківським районним судом даний договір було визнано недійсним, та станом на день подачі позовної заяви рішення набрало законної сили.

Оскільки правовим наслідком укладення недійсного договору довічного утримання від 22.04.2011 року стало внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 10162280 від 09.04.2015 р. запису про державну реєстрацію права власності на ? частку квартири АДРЕСА_4, відновленням становища, яке існувало до порушення, є скасування реєстраційного запису в Державному реєстрі прав, який був зроблений у зв'язку із вчиненням такого недійсного правочину.

За таких обставин, правовим наслідком недійсності договору від 09.04.2015 має бути скасування реєстраційного запису № 10162280 від 09.04.2015 року, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а п.2 цієї ж статті визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом, вона вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_4, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4, але в зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, ОСОБА_1 не може оформити на це майно право власності в порядку передбаченому законом, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а саме щодо визнання права власності на спадкове майно, що належало на момент смерті ОСОБА_4.

Отже, з врахуванням викладеного, суд вважає необхідним, з ціллю захисту прав позивачки, визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: на ? частину квартири АДРЕСА_4.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 79, 88, 169, 212-215, 223, 224, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: П'ятнадцята київська державна нотаріальна контора, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Скасувати реєстраційний запис № 10162280 від 09.04.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 за ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_5, в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 737 (тисяча сімсот тридцять сім) грн. 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.П. Романишена