АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2470/16 Головуючий 1 інстанції - Якименко Л.О.
Справа № 619/5070/15ц Доповідач - Гуцал Л.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Котелевець А.В., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» звернулось до суду з зазначеним позовом.

Посилалось на те, що 03 листопада 2008 року між Закритим акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №HAXRRX14110462. За умовами цього договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2428,53 гривень зі сплатою за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 21 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13990 гривень, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 12847,68 гривень та штрафів 500 гривень (фіксована складова) і 642,38 гривень (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Відповідач проти позову заперечував з посиланням на пропуск строку позовної давності.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 3570, 91 гривень, вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального права, а саме - не застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник ПАТ КБ «Приватбанк» проти задоволення скарги заперечував.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 03 листопада 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 2428,53 гривні зі сплатою 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення кредиту до 08 травня 2009 року включно. Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов.

Внаслідок неналежного виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 21 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13990 гривень, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 12847,68 гривень та штрафів 500 гривень (фіксована складова) і 642,38 гривень (процентна складова).

Згідно з пунктом 5.5. Умов, які додані до позовної заяви, позовна давність для вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 01 грудня 2015 року.

Відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції вважав, що відповідно до пункту 5.5 Умов позовну давність за домовленістю сторін установлено тривалістю у п'ять років, а тому позов заявлено в межах установленої кредитним договором позовної давності. При визначенні суми, яка підлягає до стягнення суд скористався своїм правом та зменшив розмір неустойки відповідно до ч.3 ст.531 ЦК України.

Такий висновок не ґрунтується на законі.

Погоджуючись із доводами позивача щодо застосування п'ятирічної позовної давності, суд не звернув увагу на те, що у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15) міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у п'ять років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Надані позивачем Умови позичальником не підписані, що банком не заперечується.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність не спливла, є помилковим.

Доводи позивача стосовно того, що строк позовної давності переривався внаслідок сплати ОСОБА_1 сум на погашення кредитної заборгованості є безпідставним, оскільки з наданого позивачем розрахунку та письмових пояснень (а.с.63) вбачається, що останній платіж позичальником було здійснено 10 жовтня 2012 року, а позов подано 01 грудня 2015 року, а отже за межами загального строку позовної давності.

Не свідчить про переривання строку позовної давності і посилання представника позивача на те, що у вересні 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звертався з позовом до ОСОБА_1, але помилково зазначив невірну адресу позивача, що стало підставою для повернення позивачу заяви для подання до належного суду. Ця обставина не є підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст.264 ЦК України.

Із заявою про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними позивач до суду не звертався.

Отже судовим розглядом встановлено, що право банку як кредитора було порушено відповідачем внаслідок неналежного виконання ним зобов'язань за кредитним договором, але таке право не підлягає судовому захисту внаслідок пропуску строку позовної давності.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді