Справа № 481/242/16-ц
Провадж.№ 2/481/210/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

06.06.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - Уманської О.В.,

за участю секретаря Кузьміної Н.П.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

У лютому 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначала, що 10 вересня 2015 року між нею та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю - продаж житлового будинку по вул. Осипенко, 11 в м. Новий Буг за 75 000 грн. З цією метою, вона передала відповідачці 37 000 грн., а решту зобов'язалася передати при оформленні договору купівлі-продажу, не пізніше 20 жовтня 2015 року. Факт передачі грошей оформили розпискою, після складання якої їй дозволено було вселитися у цей будинок.

Посилаючись на те, що відповідачка не є власницею будинку, який вона планувала придбати, а тому не мала жодних підстав вимагати від неї та отримувати в рахунок його продажу грошові кошти, позивачка просила стягнути з останньої безпідставно отримані нею 37000 грн., відсотки за користування грошовими коштами у сумі 3032,98 грн., індекс інфляції у розмірі 378,51 грн., три відсотки річних за користування коштами у розмірі 413,58 грн. та судові витрати у справі.

При судовому розгляді справи позивачка ОСОБА_1 посилаючись на обставини викладені у своєму позові, заявлені вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити. Доповнила, що відповідач та третя особа ОСОБА_4 зволікали з оформленням спадкових справ останньої на спірний житловий будинок, чим також порушили домовленості щодо отримання ОСОБА_5 відповідних правовстановлюючих документів у відведений у розписці термін до 20.10.2015 року.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні предявлені до неї позовні вимоги не визнала, не заперечувала того, що вона не є власницею спірного житлового будинку. Наголосила, що вона разом зі своєю матірю ОСОБА_4, яка є безпосередньою власницею спірного житлового будинку, отримали від позивачки завдаток у розмірі 37 000 грн. в рахунок продажу їй будинку і дозволили їй відразу вселитися у нього. При цьому деякі особисті речі матері (меблі, пиляна дошка, тощо) вони ще не встигли з будинку забрати. Зазначила, що позивачка веде аморальний спосіб життя: пиячить, вчиняє сварки з власницею будинку ОСОБА_4, кілька раз била її, тощо. Сам будинок і присадибну земельну ділянку привела у занедбаний стан. Певні речі, які не планувалися продаватися разом з будинком з нього зникли. Згодом через відсутність водопостачання, газопостачання у будинку, дірявої покрівлі у ньому, позивачка сама передумала купувати його. Наголосила, що поверне позивачці 37 000 грн. лише за умови виселення її з будинку та компенсування нею вартості майна, що за життя позивачки у цьому будинку, з нього зникло. Посилаючись на те, що саме з вини позивачки договір купівлі-продажу будинку не уклався, просила суд у задоволені позовних вимог позивачки відмовити.

Третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти позову позивачки, посилаючись лише на аморальну поведінку останньої, повністю висловленою відповідачкою.

Суд, вислухавши пояснення сторін та третьої особи, опитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, дослідивши письмові докази, приходе наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 10 вересня 2015 року між сторонами була досягнута домовленість про купівлю - продаж житлового будинку, розташованого по вул. Осипенко, 11 в м. Новий Буг за 75 000 грн.

З цією метою, позивачка ОСОБА_1 передала лише відповідачці особисто ОСОБА_2 37 000 грн., що остання в ході розгляду справи вже не заперечувала, а решту зобов'язалася передати при оформленні договору купівлі-продажу, але не пізніше 20 жовтня 2015 року. Факт передачі грошей оформили розпискою, яка складалася та підписувалася особисто відповідачкою.

За умовами цієї розписки позивачці дозволено вселитися у цей будинок.

В подальшому, між сторонами склалися досить неприязні стосунки з приводу користування позивачкою житловим будинком та зволіканням відповідачки та третьої особи у оформленні спадкових прав останньої на вказаний житловий будинок, що призвело до того, що договір купівлі-продажу вказаного будинку укладений не був, тобто сторонами не було дотримано форми укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, передбаченої ст. 657 ЦК України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), що має наслідком його нікчемність (ст. ст. 203, 210, 215 ЦК України).

Так, як встановлено при судовому розгляді справи третя особа ОСОБА_4, в обумовлений у розписці строк не оформила належним чином свої спадкові права відносно спірного житлового будинку, що унеможливлювало без відповідних правовстановлюючих документів посвідчити угоду купівлі-продажу нотаріально, а відповідачка, як її дочка, їй у цьому не сприяла. При цьому дійсно встановлено, що ОСОБА_2 не мала жодних підстав отримувати в рахунок продажу будинку грошові кошти, оскільки не є власницею цього будинку.

З досліджених у судовому засіданні оригіналів правовстановлюючих документів на будинок, наданих відповідачкою, вбачається, що останній, на підставі свідоцтва про право приватної власності виданого виконкомом Новобузької міської ради Миколаївської області 12.07.1982 року, належить ОСОБА_11, який зі слів відповідачки помер. Відповідачка доводиться йому дочкою, а третя особа ОСОБА_4 дружиною.

Відповідачка вважає, що власником вказаного будинку є саме її мати ОСОБА_4, яка прийняла у спадок вказаний будинок після смерті свого чоловіка, оскільки на день його смерті постійно проживала разом з ним у спірному будинку.

Хоча на підтвердження вказаних обставин, стороною відповідача, в супереч положенням ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не було надано жодних належних доказів.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідачки на те, що позивачка, за час проживання в спірному будинку, привела його у занедбаний стан, не зберегла майно яке належало третій особі і не відчужувалося разом з будинком, так як вказані обставини не були предметом розгляду в суді і відповідачка чи третя особа не звертались до суду в рамках вказаної цивільної справи з зустрічним позовом про відшкодування матеріальних збитків.

При дослідженні вищевказаної розписки також встановлено, що відповідачка отримала гроші від позивачки за продаж їй будинку за усною домовленістю з третьою особою ОСОБА_4, яку вважає власником цього домоволодіння. При цьому в супереч положенням ч. 2 ст. 42 ЦК України, відповідачка, належним чином складеної та оформленої довіреності на вчинення відповідних дій від імені ОСОБА_4, не мала.

Сама ж ОСОБА_4 в суді пояснила, що вона не була присутня при передачі коштів, кошти їй передала відповідачка по справі, а через деякий час вона ( ОСОБА_4Ф.) поставила свій підпис у розписці.

Так, згідно ч. 2 ст. 42 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Згідно положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки відповідачка не була власницею спірного будинку, тому вона не мала права отримувати за його продаж грошові кошти від позивачки і безпідставно утримувати їх у себе, у звязку з чим остання повинна повернути зазначену суму коштів позивачці.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В звязку з тим, що за договором (в даному випадку останній оформлений у виді розписки) розмір процентів не визначений то застосовуються положення ст.1046,1047, 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки договором позики укладеним між сторонами не було встановлено розміру процентів, їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України, а тому з відповідачки на мою користь підлягають стягненню відсотки за період з 09 жовтня 2015 року по 21 лютого 2016 року( період користування коштами).

Постановами Правління Національного банку України "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 24.09.2015 р. № 627, від 28 січня 2016 року N 40, від 17 грудня 2015 року N 894, від 29 жовтня 2015 року N 750, встановлено облікову ставку НБУ з 25.09.2015 року по сьогодні на рівні 22% річних.

Відтак, на користь позивачки підлягають стягненню відсотки у сумі 3032 грн. 98 коп. = (37 000 (сума боргу) х 22 (облікова ставка НБУ ) /100 % /365 ( днів у році) х136 (кількість днів користування коштами).

За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до листа ВСУ №62-97р від 03.04.1997 року «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які входять у відповідний період, перемножити між собою.

Період за який нараховуються інфляційні втрати жовтень 2015- січень 2016 року включно. Згідно даних Держстату України індекси інфляції у вказаному періоді становили:

Жовтень 2015 98, 7% Листопад 2015 102,00 %

Грудень 2015 100, 7% Січень 2016 100, 9%.

Таким чином індекс інфляції становить 98,7х102,00 х100,7х100,9=1023

Сума заборгованості на яку нараховуються інфляційні втрати 37000,00 грн.

Таким чином, інфляційне збільшення суми боргу ( 37 000,00 грн. ) за період з жовтня 2015 року по 01.02.2016 року, що підлягає стягненню на мою користь становить 378,51грн.= (37000,00 х1023/100).

Оскільки за складеною відповідачкою розпискою не передбачено сплати відсотків за користування коштами, то на користь позивача, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню також і 3% річних від простроченої суми боргу.

Зазначені відсотки щодо частини заборгованості в сумі 37 000,00 грн. підлягають застосуванню з 10.10.2015 року (тобто з наступного дня після отримання коштів) по 21.02.2016 року включно, що складає 413 грн.58 коп. = (37000,00 х 3% / 365 х 136).

Де 37 000,00 сума заборгованості, 3% - відсотки за користування коштами, 365 днів у році, 136 - дні користування коштами.

Таким чином, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню 40 825,07 грн., з яких: 37 000 грн. сума безпідставно отриманих коштів, 3032,98 грн. - відсотки за користування коштами, 378,51 грн. індекс інфляції та 413,58 грн. три відсотки річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст.88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_2 також підлягають стягненню на користь позивачки ОСОБА_1 понесений останньою та документально підтверджений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 88, 214; 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 безпідставно набуті кошти ва сумі 37000 ( тридцять сім тисяч) грн 00 коп., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 3032 ( три тисячі тридцять дві ) грн. 98 коп, суму збільшення боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 378 ( триста сімдесят вісім) грн. 51 коп, три відсотки річних за користування коштами в сумі 413 ( чотириста тринадцять) грн 58 коп, а також судові витрати по даній справі в сумі 551 ( пятистам пятдесяти однієї) грн. 20 копійок. .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя