Справа № 361/6627/15-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/1098/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 23 18.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Київоблгаз», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання і його скасування та зобов'язання надати домову книгу,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 35/100 житлового будинку по АДРЕСА_1 65/100 іншої частини житлового будинку користується ОСОБА_2, який 28 січня 2009 року без надання визначених чинним законодавством документів та без її згоди уклав із публічним акціонерним товариством «Київоблгаз» (далі - ПАТ «Київоблгаз») договір про надання послуг з газопостачання всього будинку, включаючи й на ту частину будинку, речові права на яку зареєстровані за нею. У зв'язку з цим вона не має можливості укласти договір про надання послуг з газопостачання на свою частину будинку.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року № 12594, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Київоблгаз», скасувати цей правочин та зобов'язати ОСОБА_2 надати їй будинкову книгу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року, укладений між ПАТ «Київоблгаз» та ОСОБА_2 Зобов'язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 будинкову книгу на будинок АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року, суд першої інстанції виходив із того, що даний договір був укладений без дотримання Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, які були чинними станом на момент укладання договору, а саме, без з'ясування позиції щодо його умов та правових наслідків для іншого співвласника житлового будинку - ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 будинкову книгу, суд першої інстанції виходив із того, що однією із умов укладення договору про надання послуг з газопостачання є необхідність надання правовстановлюючих документів на нерухоме майно, серед яких також є будинкова книга.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міського народного суду Київської області від 27 жовтня 1988 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ будинку. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 65/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з виділенням їй у власність приміщень, що в технічному паспорті позначені відповідно: (1-1) площею 2,7 кв.м., (1-1) площею 6,4 кв.м., (1-2) площею 6,1 кв.м., (1-3) площею 5,3 кв.м., (1-4) площею 11,6 кв.м., (1-5) площею 15,7 кв.м., (1-7) площею 2,8 кв.м., (1-8) площею 1,7 кв.м., а також вбиральню, колодязь водонагрівальний котел, огорожу. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 35/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 виділенням йому у власність приміщень, що в технічному паспорті позначені відповідно: (1-6) площею 11,8 кв.м., (1-9) площею 10,6 кв.м., (1-10) площею 5,7 кв.м., гараж та огорожу. Зобов`язано ОСОБА_4 у строк до 01 грудня 1988 року закласти дверний проріз між приміщеннями (1-7) та (1-9), а ОСОБА_5 - зробити вихід до садиби в приміщенні (1-6). Також судом вирішено, що обом власникам необхідно обладнати автономні системи опалення, освітлення та газифікації (а.с. 29-30, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті ОСОБА_3 успадкувала належні йому 35/100 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВАВ №435475 від 29 жовтня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-1977 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.27-28, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4

65/100 частини зазначеного будинку по АДРЕСА_1 які належали ОСОБА_4., після її смерті успадкував її чоловік ОСОБА_2, який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21 листопада 2008 року (а.с.63, т.2).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21 листопада 2008 року на ім'я ОСОБА_2, та скасовано реєстрацію права власності на цю частину будинку (а.с.38, т.1).

По справі встановлено, що 28 січня 2009 року між ПАТ «Київоблгаз» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з газопостачання всього будинку по АДРЕСА_1

Тобто, оспорюваний договір був укладений у період належності ОСОБА_2 65/100 частини будинку, а Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, які були чинними станом на момент укладання договору, не було передбачено обов'язкове з'ясування позиції щодо його умов та правових наслідків іншого співвласника житлового будинку. Тому вказані обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним оспорюваного договору про надання послуг з газопостачання, оскільки вказаний договір був укладений з дотриманням вимог ст.203 ЦК України.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.212-214 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернув.

Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив обставин щодо наявності чи відсутності газовідведення окремо до кожної частини будинку, не дослідив проекту газопостачання житлового будинку, не з'ясував, чи порушуються права позивача оспорюваним договором.

Крім того, зобов'язуючи ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 будинкову книгу, суд першої інстанції не врахував, що житловий будинок по АДРЕСА_1 поділений в натурі, на час укладення оспорюваного договору про надання послуг з газопостачання ОСОБА_2 належало 65/100 частин цього будинку, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про наявність у нього на даний час будинкової книги на весь житловий будинок.

Таким чином, суд у порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин і правовою нормою, що підлягає до застосування при їх вирішенні, не встановив всіх дійсних фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, й дійшов передчасного висновку щодо вирішення спору.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання, його скасування та зобов'язання надати будинкову книгу, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню часткового з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України встановлено, що, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У пункті 5 (абз. 5) постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3, не є стороною оспорюваного договору про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року.

В обгрунтування позову, ОСОБА_3 як на підставу для визнання цього договору недійсним посилається на те, що цим правочином порушуються її права на користування та розпорядження своєю частиною будинку, зокрема, унаслідок укладення оспорюваного договору, включаючи й на ту частину будинку, речові права на яку зареєстровані за нею, газопостачання та опалення фактично відбувається лише в частині будинку, якою користується ОСОБА_2 У зв'язку з цим вона не має можливості укласти договір про надання послуг з газопостачання на свою частину будинку.

Крім того, посилається на те, що ОСОБА_2 не допускає її до належних їй на праві власності приміщень будинку, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, яким зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 35/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 шляхом надання доступу позивачу до приміщень: (1-6) площею 11,8 кв.м., (1-9) площею 10,6 кв.м., (1-10) площею 5,7 кв.м., гаражем літ. «Г» та частиною огорожі N.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з відповіді ПАТ «Київоблгаз» від 14 січня 2009 року № 28 на заяву ОСОБА_3 від 17 грудня 2008 року, газопостачання до будинку по АДРЕСА_1 припинено 23 грудня 2008 року у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 самовільно встановив газовий лічильник в належній йому частині будинку, в якій він проживає (а.с.8, т.1; а.с. 45, т.2).

З витребуваних апеляційним судом за клопотанням сторін матеріалів проектно-технічної документації газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 1988 року по теперішній час видно, що 14 січня 2009 року ОСОБА_2 переніс газовий лічильник з частини житлового будинку, яка належить ОСОБА_3 до частини будинку, що на той час належала йому на праві власності (а.с.27-40, т.2).

Проте, фактів того, що ОСОБА_3 надавала ОСОБА_2 дозвіл на перенесення газового лічильника з її частини будинку, матеріали справи не містять.

Як зазначалось вище 28 січня 2009 року між ПАТ «Київоблгаз» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з газопостачання всього будинку по АДРЕСА_1, хоча ОСОБА_2 на час його укладання був власником лише 65/100 частини цього будинку.

Відповідно до пункту 1.3 цього договору опалювальна площа будинку становить 43 кв.м.

Тобто, внаслідок укладення оспорюваного договору від 28 січня 2009 року, здійснюється газопостачання лише тієї частини будинку, яка на час укладення договору належала ОСОБА_2

Відповідно до ст. 21 Конституції України всі особи є рівними у своїх правах та обов'язках, що є нормою прямої дії.

Згідно з положеннями ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Одним з таких правових наслідків є визнання правочину недійсним.

Згідно з пунктами 1, 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, які були чинними станом на момент укладання договору, послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається ним відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку. У разі розташування декількох об'єктів споживача за однією адресою укладається один договір.

У матеріалах справи відсутності докази того, що 65/100 частин будинку по АДРЕСА_1 які належали ОСОБА_2 та 35/100 частини цього будинку, що належать ОСОБА_3, як окремі об'єкти нерухомого майна мали різні адреси на час укладення оспорюваного договору.

Отже, на час укладення оспорюваного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мали рівні права на забезпечення газопостачанням належних їм на праві власності відповідних частин будинку. Однак ОСОБА_2, укладаючи з «ПАТ Київоблгаз» договір про надання послуг з газопостачання порушив право позивача на вільне користування та розпорядження своїм майном, зокрема, позбавив ОСОБА_3 права на забезпечення газопостачання належної їй на праві власності 35/100 частин будинку шляхом укладення відповідного договору про надання послуг з газопостачання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що договір про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року, укладений між ПАТ «Київоблгаз» та ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним на підставі ч.3 ст.215 ЦК України, оскільки вчиненням цього правочину порушені права ОСОБА_3

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про скасування оспорюваного договору про надання послуг з газопостачання, то вони не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав це не що інше як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. У даному випадку власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права - визнання правочину недійсним.

Разом з тим, такого способу захисту як скасування недійсного договору законодавством України не передбачено.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_2 надати їй будинкову книгу, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності у ОСОБА_2 на даний час будинкової книги на весь житловий будинок по АДРЕСА_1 Таких доказів у порушення вимог ст.ст.57, 60 ЦПК України позивач суду не надала.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 з наведених вище підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 у вересні 2015 року звернулася до суду з даним позовом до ПАТ «Київоблгаз», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання і його скасування та зобов'язання надати домову книгу.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив суд застосувати строк позовної давності (а.с.140-141, т.1).

13 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про поновлення строку позовної давності для звернення до суду з позовом, посилаючись на поважність причин його пропуску (а.с.144, т.1).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частиною 5 цієї статті передбачено можливість захисту порушеного права, якщо причини пропущення позовної давності суд визнає поважними.

За загальним правилом поважними причинами пропущення строків, які мають юридичне значення, визнаються обставини, що не залежать від волі особи, яка має вчинити відповідну дію, та які об'єктивно перешкоджають цій особі у її вчиненні.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово зверталася до відповідача ПАТ «Київоблгаз» із заявами про забезпечення газопостачання її частини будинку, а також до правоохоронних органів із заявами про порушення її прав з боку ОСОБА_2

Так, 17 грудня 2008 року, 26 лютого 2013 року, 04 березня, 14 березня та 20 березня 2015 року ОСОБА_3 зверталася до ПАТ «Київоблгаз» із заявами щодо: з'ясування обставин відключення її частини будинку від газопостачання; припинення газопостачання до частини будинку, якою користується ОСОБА_2; укладення типового договору про надання послуг з газопостачання. Також 31 березня 2015 року позивач зверталася із скаргами на дії керівництва ПАТ «Київоблгаз» (а.с.8-13, т.1). У січні 2013 року ОСОБА_3 через свого представника зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_2 самоуправства, а саме, відключення її частини будинку від електропостачання та газифікації (а.с.18, т.1). Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 є особою похилого віку та має незадовільний стан здоров'я.

Наведені обставини в своїй сукупності свідчать про поважність причин пропуску ОСОБА_3 строку позовної давності, що є підставою для поновлення цього строку.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено додаткове рішення у даній справі, яким стягнуто з ОСОБА_2 та ПАТ «Київоблгаз» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 243 грн. 60 коп. з кожного.

У пункті 20 (абз.6) постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року підлягає скасуванню, то ухвалене у даній справі додаткове рішення цього ж суду від 29 грудня 2015 року є таким, що втратило силу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у сумі 487 грн. 20 грн. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов, то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідачів на її користь в рівних частинах, з кожного окремо .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_3 строк звернення з позовом до суду.

Позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Київоблгаз», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про надання послуг з газопостачання і його скасування та зобов'язання надати домову книгу - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про надання послуг з газопостачання від 28 січня 2009 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Київоблгаз» та ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Київоблгаз» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 243 грн. 60 коп., з кожного окремо.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді