Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/357/16-ц
Провадження № 2/674/340/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Артемчук В. М.

при секретарі Мудрицькій Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дунаївці цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 міської ради

Хмельницької області

про визнання права власності за набувальною власністю

(ціна позову 96656 грн.)

В С Т А Н О В И В :

09 березня 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради Хмельницької бласті про визнання права власності за набувальною власністю (ціна позову 96656 грн.), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Лисець по вул. Гагаріна,7 Дунаєвецького району, що належав покійній ОСОБА_4.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10.10.1991 року, житловий будинку, який розташований в с.Лисець Дунаєвецького району, належав ОСОБА_4, яка померла 18.12.1996 року.

Після її смерті в управління спадковим майном вступив її син ОСОБА_5, однак він не оформив своїх спадкових прав.

29 серпня 2002 року ОСОБА_5 помер. Позивачка являється двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_5. Померлий ОСОБА_5 заповіту не складав, спадкоємців у нього не було.

Позивачка похоронила ОСОБА_5 і після його смерті відкрито та добросовісно користується спадковим будинком більше 10 років, а тому звернулася з даним позовом до суду.

Представник Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статей 16 та 328 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної ради 10.10.1991 року, ОСОБА_4 належав житловий будинок, який розташований в с. Лисець Дунаєвецького району по вул. Гагаріна, 7.

18 грудня 1996 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після її смерті в управління спадковим майном вступив її син ОСОБА_5, однак він не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується довідками №294 від 20.05.1998 р., №335 від 27.09.2000 р., №569 від 20.10.2000 р., №02-20/564 від 15.10.2015 р. Лисецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та копією технічного паспорта.

29 серпня 2002 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Матеріалами справи, зокрема копіями свідоцтв про народження, копією свідоцтва про одруження, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №2 від 30.10.2015 р. встановлено, що позивачка являється двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_5.

Померлий ОСОБА_5 заповіту не складав, спадкоємців у нього не було, у звязку із чим, позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.11.2015 р., отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що належав ОСОБА_4, померлій 18.12.1996 року, позивачка не може у звязку із тим, що не може надати доказів родинних відносин, тому що являється спадкоємцем пятої черги спадкування за Цивільним Кодексом України від 16.01.2003 р. №435-IV.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5, померлого 29.08.2002 року вступила в управління спадковим майном, відкрито та добросовісно користується та доглядає за спадковим будинком більше 10 років, здійснює обробіток земельної ділянки, що підтверджується довідкою №631 від 06.11.2015 р. Лисецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області.

Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше, тобто до 01 січня 2001 року.

Як роз'яснено у Інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, беззаперечності та безтитульності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено і це підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 43607804 та № 43607813 від 15.04.2016 року, що спадкові справи після смерті ОСОБА_4, померлої 18.12.1996 року та ОСОБА_5,померлого 29.08.2002 року не заводилися, заповіти ними не складалися.

Після смерті ОСОБА_5 в управління спадковим майном вступила позивачка по справі.

Спадкове майно по праву спадкування відповідно до ст.555 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) не перейшло державі, що підтвердила в судовому засіданні в.о. старости виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради по с.Лисець ОСОБА_3 райну ОСОБА_6, і яка пояснила, що позивачка є близькою родичкою сімї ОСОБА_5, живе напроти їхнього господарства, доглядала за ними, похоронила ОСОБА_5 і зразу після його смерті стала доглядати за будинком, обробляти земельну ділянку, тобто користується даним господарством з 2002 року. Сільська рада не претендувала і не претендує на дане майно. Відомостей, що дане майно перейшло державі немає.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як зазначено у ОСОБА_7 спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відтак, позивачка не має права на спадкування майна ОСОБА_5 як спадкоємець пятої черги, оскільки відкриття спадщини після його смерті відбулось до 01 січня 2004р., тобто в період дії ЦК УРСР, згідно нормами даного кодексу до числа спадкоємців вона не входить. За таких обставин суд дійшов до висновку, що до спірних правовідносин не застосовуються правила про спадкування, а відтак застосуванню підлягають норми про набувальну давність.

Враховуючи викладене, а також те, що володіння є відкритим, очевидним для всіх, позивачка добросовісно заволоділа вказаним майном, продовжує відкрито та безперервно користуватися вказаним житловим будинком, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 529-531,555 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст.328,344 ЦК України, п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною власністю на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться в с.Лисець по вул. Гагаріна,7 Дунаєвецького району Хмельницької області, який належав померлій 18 грудня 1996 року ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/

Вірно:

Суддя Дунаєвецького райсуду В. М. Артемчук