АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Бартащук Л.П.
№22-ц/796/6781/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В мотивування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_3, після смерті якого, відкрилася спадщина.

09.06.2011 року ОСОБА_3 було складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Погребняком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2237, за яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповів своєму сину - ОСОБА_2.

Як на підставу поважності підстав пропущення строку для прийняття спадщини, вказував на те, що він постійно проживає у Сполучених Штатах Америки, прийнятий на консульський облік Генерального консульства України в Нью-Йорку з 12.09.2011 року.

Згідно в'їзних/виїзних віз, проставлених у його закордонному паспорті, ОСОБА_2 виїхав з США в Україну 24.05.14р. і 30.05.2014 року повернувся до США; як тільки дізнався про смерть батька, 09.07.2014р. прилетів на похорон в Україну і вибув 15.07.2014р., а після похорон батька мав змогу прилетіти в Україну лише 15.09.2015р. У період часу з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 15.07.2014 року пріоритетним для нього було поховання батька, а не отримання спадщини.

Крім цього, він був вимушений займатися отриманням паспорту громадянина України, який був йому виданий у п'ятницю - 12.07.2014 року, а вже у понеділок 15.07.2014р. він вилетів до США.

Смерть батька викликала у нього душевні страждання, емоційне перенапруження, що в результаті погіршило стан його здоров'я, загострило хронічні хвороби, що призвело до необхідності звертатися за отриманням медичної допомоги на території США.

Приїхавши на роковини після смерті батька в Україну, зокрема, - 28.09.2015 року позивач оформив письмову заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 згідно заповіту від 09.06.2011 року, однак, йому нотаріус повідомив про необхідність звернення до суду з позовом про поновлення пропущеного ним строку, оскільки у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина його батька - відповідач ОСОБА_1, яка на час подання позивачем заяви про прийняття спадщини вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, - три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що позивач своєчасно спадщину не прийняв, хоча був обізнаний, що на частину спірного майна, яке належало його покійному батьку, було складено заповіт на ім'я позивача, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Лише 28.09.2015 року до нотаріальної контори позивачем було подано заяву про прийняття спадщини та отримано вмотивовану відмову.

Крім того, відповідно до даних Головного управління ДМС України в місті Києві стосовно громадянина ОСОБА_2 (лист від 29.02.2016 року № 1- 16/ВХІ280-16) зазначається, що на зворотньому боці заяви про видачу паспорта (форма-1) громадянина України серії НОМЕР_1 від 17.05.2001 року, зроблено відмітку «ПМЖ, 15.11.2003». Зазначений паспорт, у зв'язку із наданням дозволу про виїзд на постійне місце проживання в Сполучені Штати Америки, здано до управління ГІРФО ГУМВС України в місті Києві для знищення, згідно чинного законодавства.

Вважає, що знаходячись за кордоном, перебуваючи на консульському обліку та будучи обізнаним щодо спадщини батька, з часу її відкриття та протягом строку у шість місяців. позивачем не було вжито жодних заходів щодо прийняття спадщини, хоча, перебуваючи на консульському обліку, позивач мав змогу звернутись з відповідною заявою до консульства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважної причини, тому згідно з положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України вимоги ОСОБА_2 про визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3 - батько позивача та чоловік відповідача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 09.07.2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 11658.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, яким є 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, яка належала останньому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.09.1993 року згідно розпорядження №978.

За життя, 09.06.2011 року ОСОБА_3 було складено заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Погребняком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2237, за яким останній усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму сину позивачу, ОСОБА_2.

Як убачається з матеріалів спадкової справи, заяву про прийняття спадщини за законом у 6-місячний строк з дня відкриття спадщини подала відповідач ОСОБА_1

Заяву про прийняття спадщини за заповітом позивач ОСОБА_2 оформив та подав нотаріусу лише 28.09.2015 року, пропустивши встановлений законом строк. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом КМНО БерестовоюІ.О., зареєстрована в реєстрі за № 1121 та направлена до Десятої Київської державної нотаріальної контори 07.10.2015 року.

10.10.2015 року Десята Київська державна нотаріальна контора направила заяву позивача за належністю до 21-ої Київської державної нотаріальної контори, посилаючись на те, що за даними Спадкового реєстру спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 заведено у Двадцять першій Київській державній нотаріальній конторі за заявою його дружини ОСОБА_1

Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, оскільки 03.02.2015року відповідачу вже було видано відповідне свідоцтво.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04.11.2015 року № 6-1486цс15.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до довідки від 01.02.2016 року, наданої суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, позивач - ОСОБА_2 в період з 01.05.2014 року по 30.09.2015 року перетинав державний кордон України у пункті пропуску Бориспіль-D: на в'їзд 24.05.2014 року, на виїзд 30.05.2014 року; на в'їзд 09.07.2014 року , на виїзд 15.07.2014 року; на в'їзд 15.09.2015 року, на виїзд 29.09.2015 року.

Перший в'їзд позивача в Україну був викликаний хворобою батька і поганими прогнозами щодо його подальшого життя; другий в'їзд відбувся з метою похорон, а під час третього в'їзду була оформлена заява.

Відповідно до листа за № 1-16/вх1280-16 від 22.03.2016 року, яким уточнено лист від 29.02.2016 року Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, - громадянин ОСОБА_2 12.07.2014 року був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2, виданим Подільським РВ ГУ ДМС України в м. Києві на підставі заяви про оформлення паспорта громадянина України, замість втраченого паспорта колишнього СРСР серії НОМЕР_3, виданого Дніпровським РОВД в м. Києві від 02.04.1987 року.

Відповідно до п. 3.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса; згідно п. 3.5. цього ж Порядку, - якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

У будь-якому випадку, ні встановлення особи, ні нотаріальне посвідчення підпису не було можливим без паспорту, а тому під час перебування в Україні без паспорта громадянина України він фактично не міг подати заяву про прийняття спадщини.

Листом № 721/17-636-241 Міністерства закордонних справ України від 22.02.2016 року підтверджується факт постійного проживання позивача на території США, перебування ОСОБА_2. на постійному консульському обліку з 12 вересня 2011 року.

Крім того, як вбачається з медичної довідки від 13.03.2016 року, виданої лікарем у США ОСОБА_9, ОСОБА_2 хворіє на хронічну обструктивну хворобу легенів (емфіземи), перебував у лікарні із загостренням ХОХЛ, скаржиться на затримку дихання, кашель та прийняв інгаляційні ліки, пов'язані з його распіраторними симптомами.

Згідно з медичною довідкою, від 17.03.2016 року, виданою лікарем у США ОСОБА_10, вбачається, що ОСОБА_2 проходив і на даний час проходить лікування у зв'язку з розвитком депресії, яка супроводжується апатією, зменшенням спілкування з оточуючими. Його емоційний стан викликаний смертю його батька у червні 2014 року та вимагав тривалого медичного лікування та реабілітації. На той період та протягом близько 7 місяців він не мав змоги приймати рішення через його пригнічений стан.

Відповідно до медичної довідки від 17.03.2016 року, наданої лікарем у США Рімма Гелберт, зазначено, що ОСОБА_2 проходив лікування під наглядом зазначеного лікаря та страждає на численні медичні хронічні стани, в тому числі: ХОХЛ, емфізема, легеневі вузли регулярний паннікуліт, венозний застій, ожиріння, не повністю контрольований панкреатит, гіпертензію та гіперліпідемію.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів погоджується з тим, що позивачем надано докази поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді