Справа № 736/187/16-ц Провадження № 22-ц/795/884/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Синько О. О. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Слов»янські шпалери КФТП» на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Слов»янські шпалери КФТП» про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

В лютому 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним і скасувати наказ № 11 від 22 січня 2016 року ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» в частині звільнення її з посади прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою територій у звязку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити її на роботі прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою територій ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП»; стягнути з ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням з роботи за період з дня звільнення і по день поновлення на роботі; стягнути з ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано наказ генерального директора ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» № 11 від 22 січня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_5 з посади прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою територій 22.01.2016 року у звязку із скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним.

Поновлено ОСОБА_5 на роботі прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою територій ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП».

Стягнуто з ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 січня 2016 року по 22 березня 2016 року у сумі 5426 грн. з відрахуванням із зазначеної суми розміру коштів вихідної допомоги, отриманої нею при звільненні, допомоги по безробіттю, нарахованої їй Корюківським районним центром зайнятості за вказаний період, податків та інших обовязкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» на користь ОСОБА_5 1000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у звязку із зменшенням обсягу поставок готової продукції і сировини та простою підприємства, генеральний директор ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» в межах компетенції прийняв рішення про скорочення штатних одиниць з 21 січня 2016 року, що було оформлено відповідним наказом. Відповідачем були дотримані вимоги закону щодо попередження працівника за 2 місяці про наступне звільненні та отримано згоду профспілкової організації на звільнення позивача.

Апелянт вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що у звязку з встановленням 20% надбавки позивачка мала більшу продуктивність праці, оскільки судом першої інстанції не було проаналізовано обсяг виконуваної роботи позивача та призначення їй надбавки, складність та продуктивність її роботи в порівнянні з іншими працівниками. Також не звернув уваги на те, що надбавки 10-50% були встановлені всім прибиральникам в залежності від закріпленої за кожним працівником зони роботи і вони не можуть характеризувати обсяг виконаних робіт кожним працівником.

Відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача, оскільки на момент її звільнення вже було скорочено дві штатні одиниці і посилається на те, що скороченню підлягали три посади прибиральників виробничих приміщень.

Крім того, апелянт посилається на необґрунтоване задоволення судом першої інстанції вимог про стягнення моральної шкоди та вважає неправомірним стягнення з відповідача суми судового збору.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП», а законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не з»явивився, про час і місце судового розгляду справи належним чином сповіщений, що документально підтверджено поштовими повідомленнями (т. 2 а.с. 21,22), врученими відповідачеві 23.04.2016 р. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе слухати справу без участі відповідача та його представника у судовому засіданні, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Представник позивача у судовому засіданні не визнав апеляційну скаргу та просив її відхилити. Стверджував, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дослідженням усіх обставин справи. Наголошував, що відповідач не надавав у суді першої інстанції доданий до апеляційної скарги наказ № 134 і про наявність цього наказу відповідач суд першої інстанції не повідомляв. Зазначив, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на відсутність у позивачки дисциплінарних стягнень та виходячи із розміру призначеної їй 20 відсотків надбавки за розширення зони обслуговування, який встановлюється керівником кожному працівнику диференційно в залежності від складності, характеру, обсягу виконаних робіт, ступеню використання робочого часу, вона мала вищу продуктивність праці у порівнянні з іншими працівниками, що працювали прибиральниками виробничих приміщень дільниці з благоустрою території на час прийняття відповідачем рішення про скорочення двох таких посад та її звільнення і у відповідності з ч.1 ст.42 КЗпП України мала переважне право на залишення на роботі, проте вказана обставина не була врахована відповідачем.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, враховуючи наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.. 5-1 КЗпП України захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з положеннями статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційним судом встановлено наступне.

14 червня 2011 року ОСОБА_5 була прийнята на роботу підсобним робітником в дільницю з благоустрою території ПАТ «Словянські шпалери КФТП». 01 листопада 2012 року її було переведено прибиральником виробничих приміщень в дільницю з благоустрою території.

Відповідно до приписів п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 ''Про практику розгляду судами трудових спорів'' (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України від 1 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18, від 25 травня 1998 року № 15), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (абзац другий пункту 19 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.10.95 р. № 18).

Відповідно до п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Вживане в цій нормі поняття скорочення чисельності або штату працівників стосується саме підприємства, установи, організації як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Апеляційним судом встановлено, що наказом генерального директора ПАТ «Словянські шпалери КФТП» № 133 від 17.11.2015 року Про скорочення чисельності (штату) було прийнято рішення скоротити з 21.01.2016 року робочі місця та штатні одиниці в структурних підрозділах підприємства, зокрема, у дільниці з благоустрою території - 2 одиниці прибиральників виробничих приміщень.

Згідно штатного розпису робітників ПАТ «Словянські шпалери КФТП» з 01 вересня 2015 року, затвердженого наказом № 103 від 21.09.2015 року, з урахуванням змін до штатного розпису робітників ПАТ «Словянські шпалери КФТП» з листопада 2015 року, затверджених наказом № 128 від 30.10.2015 року, в дільниці з благоустрою території товариства на час прийняття вищезазначеного наказу про скорочення чисельності (штату) працівників, налічувалось 15 штатних одиниць прибиральників виробничих приміщень.

У відповідності зі ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за 2 місяці.

Судом по справі встановлено, що наказом заступника генерального директора ПАТ «Словянські шпалери КФТП» № 194 від 19.11.2015 року «Про попередження про розірвання трудового договору за п.1 ст.40» прийнято рішення попередити ОСОБА_5 про розірвання трудового договору з 21 січня 2016 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України, відповідно до наказу № 133 від 17.11.2015 року.

19 листопада 2015 року прибиральники виробничих приміщень дільниці з благоустрою території ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були попереджені про розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України.

18 грудня 2015 року генеральним директором ПАТ «Словянські шпалери КФТП» було затверджено зміни до штатного розпису, згідно з якими з 18.12.2015 року із штатного розпису виведено 1 посаду прибиральника виробничих приміщень (прибиральника санвузлів) дільниці з благоустрою території, а з 29.12.2015 року із штатного розпису виведено ще 1 посаду прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою території.

Станом на 22.01.2016 року з 15 прибиральників виробничих приміщень в дільниці з благоустрою території залишилось працювати 13 працівників, але 22 січня 2016 року генеральним директором ПАТ «Словянські шпалери КФТП», за погодженням з первинною профспілковою організацією ПАТ «Словянські шпалери КФТП» профспілки працівників лісових галузей України, видано наказ за № 11, яким позивача було звільнено з посади прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою території 22.01.2016 року у звязку зі скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України.

З матеріалів справи, а саме з витягу з протоколу засідання профспілкового комітету № 8 від 20 січня 2016 року, вбачається, що профспілковим комітетом ПАТ «Слов»янські шпалери-КФТП» була надана згода на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності та штатних одиниць ОСОБА_5 прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою території з 22 січня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що 23.01.2016 року ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП» було скорочено вже третю штатну посаду прибиральника виробничих приміщень дільниці з благоустрою території, всупереч наказу № 133 від 17.11.2015 року про скорочення двох таких штатних одиниць.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відтак, посилання апелянта на наказ ПАТ «Слов»янські шпалери» № 134 від 25 листопада 2015 року як на підтвердження того, що скороченню підлягали три посади прибиральників не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи положення ст. 57-60 ЦПК України, оскільки зазначений документ був наданий лише в апеляційний суд і не був предметом розгляду в суді першої інстанції. З дослідженого апеляційним судом технічного запису фіксування судового процесу у суді першої інстанції, встановлено, що упродовж судового розгляду справи відповідач жодного разу не посилався на наказ № 134 від 25.11.2015 р., та не надавав цей документ суду першої інстанції ні для ознайомлення, ні для приєднання до матеріалів справи. Апеляційна скарга не містить жодних доказів, які б безсумнівно підтвердили існування поважних причин, які б унеможливили відповідачеві надання вказаного наказу суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.42 КЗпП України при скорочені чисельності чи штату працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Розділом 9 Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28 липня 2010 року, передбачено, що професія прибиральник відноситься до найпростіших професій (робіт), що потребують знань для виконання простих завдань із використанням ручних інструментів. Для виконання професійних завдань досить базової загальної середньої освіти або початкової загальної освіти та мінімальної професійної підготовки на виробництві чи інструктажу.

Згідно з п.7.1 Положення про дільницю з благоустрою території, затвердженого генеральним директором ПАТ «Словянські шпалери КФТП» від 04.11.2013 року, прибиральник виробничих приміщень повинен мати середню освіту.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що оскільки за професією позивачки не встановлено будь-яких вимог до кваліфікації працівників, окрім середньої освіти, переважне право на залишення роботі згідно ч.1 ст.42 КЗпП України необхідно визначати за продуктивністю праці.

З матеріалів справи убачається, що ПАТ «Слов»янські шпалери- КФТП» норми на прибирання приміщень та територій працівникам дільниці з благоустрою території не встановлювались, що підтверджується відповідною довідкою від 17.03.2016 року.

Наказом генерального директора ПАТ «Словянські шпалери КФТП» № 7 від 22.01.2015 року за прибиральниками виробничих приміщень дільниці з благоустрою території закріплено відповідні приміщення.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 у 2015 році була призначена надбавка за розширення зони обслуговування у розмірі 20 % до посадового окладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 2 місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду або роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнився, працював.

Оскільки обовязок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявились на підприємстві протягом цього періоду і яі існували на день звільнення.

З листа Корюківського районного центру зайнятості від 15 березня 2016 року вбачається, що ПАТ «Слов»янські шпалери-КФТП» надавало інформацію про наявність вільних робочих місць у період з 19.11.2015 року по 22.01.2016 року, а саме охоронника та інженера-конструктора.

Проте, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до розділу 5 Класифікатора професій ДК 003:2010 більшість професії вимагають повної загальної середньої та професійно-технічної освіти чи повної загальної середньої освіти та професійної підготовки на виробництві. Враховуючи положення ст.. 49-2 КЗпП України у разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом доводи апелянта про те, що продуктивність праці позивачки була нижчою у порівнянні з іншими працівниками, що обіймали аналогічні посади через виконання нею лише прибирання складських приміщень та не прибирання виробничих приміщень, кабінетів, санвузлів, душових і не використання миючих засобів, оскільки вказані обставини свідчать про характер трудових обовязків позивача, які передбачені наказом генерального директора ПАТ «Словянські шпалери - КФТП» від 22.01.2015 року приміщення для прибирання.

Посилання апелянта на необґрунтоване стягнення моральної шкоди не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки, враховуючи положення ст. 237-1 КЗпП України та п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обгрунтованим. Порушення трудових прав позивача у звязку з незаконним звільнення є підставою для висновку про заподіяння моральної шкоди, оскільки внаслідок незаконного звільнення у людини виникає потреба докладати додаткових зусиль для організації свого життя і забезпечення можливості задоволення життєвих проблем. Розмір морального відшкодування визначено судом урахуванням виваженості, розумності і справедливості.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто судовий збір в сумі 4104 грн. на користь держави не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Згідно до ст. 88 ЦПК України районним судом розподіл судових витрат здійснений у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». Розмір витрат на правову допомогу підтверджений квитанцією та належним розрахунком у відповідності до приписів Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та згідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 р. з наступними змінами і доповненнями, якою визначені граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних і адміністративних справ.

Враховуючи викладені обставини та матеріали справи у їх сукупності, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає законними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції про захист порушених прав позивача та задоволення позову. Справа судом першої інстанції розглянута повно та обєктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Слов»янські шпалери-КФТП» відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: