АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» за довіреністю - Осадчого Анатолія Михайловича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 760/17929/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5941/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кізюн Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2015 року представник ПрАТ «ПРОСТО - страхування» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, в якому просив стягнути з відповідача 4 919,32 грн. страхового відшкодування та 1218 грн. витрат на сплату судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог, посилався на те, що 31 січня 2014 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_5 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля «Акура», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

15 грудня 2014 року в м. Києві по вул. О.Теліги з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач виплатив ОСОБА_6, який звернувся до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, страхове відшкодування у розмірі 4 919, 32 грн.

Оскільки позивач виплатив страхове відшкодування за договором страхування, а відповідач не повідомив ПрАТ «ПРОСТО-страхування» у визначені законодавством строки про страховий випадок, то просить стягнути з відповідача вказану суму.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною рішенням, представник ПрАТ «ПРОСТО - страхування» подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не правильно врахував при ухваленні рішення правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 16 вересня 2015 року, оскільки вона суперечить нормам чинного законодавства, а суд мав право відступити від неї з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом не було враховано того, що відповідач не повідомив позивача про настання страхового випадку, що є прямим порушенням положень ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 грудня 2014 року, о 18 годині 50 хвилин, по вул. О.Теліги, 35 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Акура», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.а.с. 12-13).

Як вбачається з даних полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9541318 від 31 січня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована позивачем (а.с.6).

Відповідно до страхового акту від 26 лютого 2015 року дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 15 грудня 2014 року, про яку страховик був повідомлений 17 грудня 2014 року ОСОБА_6, визнана страховим випадком, розмір страхового відшкодування ОСОБА_6, становить 4 919,32 грн. (а.с. 26).

Як вбачається з даних платіжного доручення від 24 квітня 2015 року позивачем було перераховано самому собі страхове відшкодування у розмірі 4 919,32 грн. (а.с.27)

Згідно з даними банківської виписки, кошти надійшли на рахунок ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 28).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди - ОСОБА_6 не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надав страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, а тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення позову про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, оскільки ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого УТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Суд першої інстанції не правильно послався на те, що оскільки інший учасник ДТП - ОСОБА_6 повідомив про її настання, то вказана норма права не була порушена в даному випадку.

Так, вказаним законом встановлено імперативну вимогу саме страхувальника, в даному випадку відповідача ОСОБА_5, повідомити страховика про настання страхового випадку протягом трьох днів, що в порушення положень ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було зроблено останнім.

Такий висновок колегії суддів також узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 12 лютого 2014 року у справі №6-1цс14.

У вказаній постанові ВСУ, зокрема вказано, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим.

Згідно положень ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи вказану норму процесуального законодавства, колегія суддів відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України викладених у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15, копія якої була надана в запереченнях відповідачем, виходячи з наступного.

Так, як вже було вказано вище положеннями ст.ст. 33, 38 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" законодавцем встановлено імперативну вимогу саме до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, повідомити письмово страховика про настання ДТП у строк не пізніше 3-х днів, а у разі відсутності такого повідомлення , страховик набуває право регресивного позову до страхувальника.

Висновки ж викладені у постанові ВСУ від 16 вересня 2015 року суперечать нормам законодавства та фактично позбавляють страховиків права на регресивний позов, яке надано їм положеннями ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні даного спору, що призвело до помилкової відмови у задоволенні позову ПрАТ «ПРОСТО - страхування» до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 218,303-305, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» за довіреністю - Осадчого Анатолія Михайловича - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» затрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 4 919,32 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 733,8 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді