Справа № 127/2660/16-ц Провадження № 22-ц/772/1756/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Берегового О.Ю., Луценка В.В.

При секретарі: Торбасюк О.І.

За участю: представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Другої Вінницької державної нотаріальної контори і ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

В с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Другої Вінницької державної нотаріальної контори і ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Зазначила, що при ухваленні рішення суд першої інстанції допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального й процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача Другої Вінницької державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши поясненняпредставника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_4 являються дітьми ОСОБА_6, що підтверджується: свідоцтвом про народження ОСОБА_7, актовий запис №1102, виданий міським бюро ЗАГСу м. Вінниці 7 серпня 1956 року серія І-ЯР № 141542 (а. с. 59) і довідкою № 56-6 від 21.01.2003 року, виданою Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану про те, що 19.12.1978 року зареєстровано одруження, запис акта № 2345, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 (а. с. 61); свідоцтвом про народження ОСОБА_4, актовий запис № 1101, виданого міським бюро ЗАГСу м. Вінниці 7 серпня 1956 року серія І-ЯР № 141541 (а. с. 60).

18 лютого 2004 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори посвідчено заповіт за реєстровим № 2-539, яким ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і все те, що на день смерті належатиме, і на що вона за законом матиме право, заповіла: 2/3 частки дочці ОСОБА_2, а 1/3 частку сину ОСОБА_4 (а. с. 73).

ОСОБА_6 померла 8 серпня 2005 року (свідоцтво про смерть актовий запис № 2324 від 9 серпня 2005 року, серія І-АМ № 018744, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції а. с. 58).

ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом подачі 17 січня 2006 року до Другої Вінницької державної нотаріальної контори відповідної заяви про прийняття спадщини, у якій вказала, що вона проживає у спадковому будинку по вул. Щукіна, 52 у м. Вінниці та приймає спадщину за заповітом, зазначивши, що крім неї спадкоємцем за заповітом являється її брат, а син спадкодавця ОСОБА_4 (а. с. 53, 65-66).

За її заявою відкрито спадкову справу № 2-21/06 р. до майна померлої 8 серпня 2005 року ОСОБА_9 (а. с. 51-95).

17 січня 2007 року приватним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 на 2/3 часток спадкового майна, яке складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами № 52 по вулиці Щукіна у м. Вінниці. На 1/3 частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину ще не видано (а. с. 91).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 23 вересня 2008 року уповноважив ОСОБА_10 оформити у Другій Вінницькій державній нотаріальній конторі його спадкові права на майно, яке залишилося після смерті 8 серпня 2005 року ОСОБА_6, видавши про це довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу (а. с. 69).

Представник за довіреністю спадкоємця за заповітом ОСОБА_4 ОСОБА_10 в межах наданих йому довіреністю повноважень звернувся 21 жовтня 2008 року до Другої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У заяві зазначив місце свого проживання м. Вінниця вул. Щукіна, 52 (а. с. 54). На підтвердження надав паспорт на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія АА № 681528, виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 4 лютого 1998 року (а. с. 68).

У даній заяві державним нотаріусом зроблено відмітку про те, що факт прийняття спадщини та підставу для звільнення спадкоємця ОСОБА_4 від сплати державного мита перевірено по довідці, виданій Адресно-довідковим бюро УМВС України у Вінницькій області, 14.10.2008 року, де є дані про його прописку за адресою: місто Вінниця вулиця Щукіна, 52, з 20.01.2003 року по теперішній час (а. с. 54).

Згідно адресної довідки № 07 Р, виданої 14.10.2008 року, по відомостям адресного бюро ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, прописаний 20.01.2003 року за адресою: м. Вінниця вулиця Щукіна, 52 (а. с.72).

21 жовтня 2008 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 на 1/3 частку спадкового майна, яким являється цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Щукіна, 52 у м. Вінниці. У цьому свідоцтві також зазначено, що на 2/3 частки вказаного спадкового майна вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_2 (а. с. 93).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень частини 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Із матеріалів справи вбачається, що спадщина відкрилася 8 серпня 2005 року внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_6, яка склала заповіт, посвідчений нотаріально, про те, що все своє майно заповіла дітям: дочці ОСОБА_2 2/3 частки і сину ОСОБА_4 1/3 частку.

За правилами статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

По справі встановлено, що обидва спадкоємці за заповітом: і позивач і відповідач не подавали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини.

Також встановлено, що і позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_4 на час відкриття спадщини 8 серпня 2005 року, постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_6 у спадковому будинку, що по вул. Щукіна, 52 у місті Вінниці.

Позивач заперечуючи проживання відповідача разом із спадкодавцем за зазначеною адресою, не надала достовірних доказів, які б спростовували такий факт.

Отже, відповідач являється особою, яка прийняла спадщину за правилами частини 3 статті 1268 ЦК України.

Відповідно до статті 1297 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом 21 жовтня 2008 року) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на імя кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідач, прийнявши спадщину, звернувся 21.10.2008 року до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, за яким спадковим майном являється нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який на праві власності належав спадкодавцеві ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 6 лютого 2003 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори (а. с. 74).

У звязку з тим, що спадкоємців, які прийняли спадщину є два, нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину кожному із спадкоємців, зазначивши у кожному із них іншого спадкоємця і належну йому частку у спадковому майні.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно наданих у пункті 27 розяснень Пленуму Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

По справі встановлено, що відповідач, якому видано свідоцтво про право на спадщину мав право на спадкування за заповітом, який не був змінений, відмінений, скасований чи визнаний недійсним.

Інших передбачених законом підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на імя ОСОБА_4, судом не встановлено.

Також позивач у судовому засіданні не довела існування фактів та обставин, за наявності яких порушено її право на спадщину видачею спірного свідоцтва на імя її брата ОСОБА_4

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги статей 212, 213, 215 ЦПК України всебічно, повно, обєктивно і безпосередньо дослідив належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та їх достатність і взаємний звязок в сукупності й надав їм вірну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки у своєму рішенні, та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про те, що суд не прийняв до уваги рішення суду від 26.11.2014 року, яким встановлено, що відповідач з 1981 року не проживав у спірному будинку, який являється спадковим, спростовуються таким. Цим рішенням задоволено позов ОСОБА_2 Усунено перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинком № 52 по вулиці Щукіна у м. Вінниці, визнавши ОСОБА_4 і ОСОБА_10 такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням в звязку з їх відсутністю в даному приміщенні понад рік без поважних причин (а. с.14-15).

Дане рішення (справа № 127/13171/14-ц, провадження 2/127/4672/14) ухвалено Вінницьким міським судом Вінницької області 26 грудня 2014 року і набрало законної сили 20.01.2015 року.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке оспорює позивач, видане 21 жовтня 2008 року, тобто задовго до ухвалення зазначеного рішення суду. На момент видачі спірного свідоцтва такі обставини не існували.

Крім того, зазначене рішення суду ухвалено в порядку, визначеному статтями 224-233 ЦПК України, якими передбачено заочний розгляд справи. Відповідач не позбавлений наданого йому статтею 228 ЦПК України права на перегляд заочного рішення суду, з урахуванням при цьому відсутності відомостей про отримання ним копії цього заочного рішення.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом як доказу поданої 10 липня 2008 року до Староміського районного суду м. Вінниці позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла 08.08.2005 року (а. с. 104), спростовуються тим, що статтею 3 ЦПК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Скориставшись наданими йому процесуальним законом правами позивач ОСОБА_4 подав до суду заяву про залишення його позову без розгляду, яка була розглянута та задоволена і ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 21 липня 2008 року його позов залишено без розгляду (а. с. 16). Тобто, такі зазначені ОСОБА_4 обставини судом не розглядалися і не були встановлені.

Інші доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному й обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а отже, є законним і обґрунтованим, у звязку із чим підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська