Справа № 308/9317/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Боднар О.В., Ігнатюка Б.Ю.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в особі Закарпатської філії ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення страхового відшкодування і моральної шкоди, та індексу інфляції й відсотків, -

в с т а н о в и л а :

Так, 03.08.2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вищенаведеним позовом, який мотивувала тим, що 04.11.2011р. близько 11 год. 00 хв. на автодорозі Київ - Чоп, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 доїжджаючи до перехрестя дороги, яка веде у с. Ратовці Ужгородського району, та виконуючи маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу в порушення вимог пунктів 2.3. (б), 10.1. та 16.12. ПДР України не надав переваги в русі автомобілю марки "БМВ 523", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, у якому перебувала ОСОБА_2, сидячи на передньому сидінні. Внаслідок чого, відбулось зіткнення транспортних засобів на зустрічній частині смуги руху. Через зіткнення транспортних засобів, ОСОБА_2 зазнала тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Відповідно до звіту про оцінку від 21.11.2011 року, розмір матеріального збитку спричиненого автомобілю марки "БМВ 523", становить 90900,00 гривень. ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в особі Закарпатської філії ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" відшкодувала ОСОБА_5, 49500,00 гривень страхового відшкодування. Іншу частину страхового відшкодування у сумі 41400,00 гривень необхідно стягнути на користь ОСОБА_2. Внаслідок ДТП ОСОБА_2 понесла моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, та в душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням майна. Таким чином, моральну шкоду спричинену фізичним болем і ушкодженням здоров'я оцінює в розмірі 20000,00 гривень, а спричинену пошкодженням майна оцінює в розмірі 20000,00 гривень, яку просить стягнути з ОСОБА_1. ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" повинна сплатити ОСОБА_2 моральну шкоду спричинену фізичним болем і ушкодженням здоров'я у розмірі 5000,00 гривень. Та 02.10.2015 року ОСОБА_2 збільшила предмет позову в частині вимог, що стосуються стягнення індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми. У зв'язку із затримкою сплати зазначених сум страхового відшкодування, ОСОБА_1 повинен сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Виходячи з наведених обставин, ОСОБА_2 і просила задоволити позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року збільшені позовні вимоги ОСОБА_2, задоволено частково.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року, виправлено описку в резолютивній частині рішенні Ужгородського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року.

А 20 квітня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом ухвалено Додаткове рішення стосовно розподілу судових витрат.

Заперечуючи рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати таке, і ухвалити нове рішення про відхилення позовних вимог. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1, і його представник в особі адвоката ОСОБА_6 підтримали доводи скарги, і просили задоволити таку з наведених підстав.

Представник ОСОБА_2 в особі ОСОБА_7, заперечила, вимоги скарги з тієї підстави, що скарга є безпідставною.

ОСОБА_2 та відповідач ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, але заяв про відкладення розгляду справи не подали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам, рішення суду не відповідає у частині вимог про стягнення страхового відшкодування, та індексу інфляції й відсотків, та через це підлягає зміні.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доведеною по справі є та обставина, що 04.11.2011р. близько 11 год. 00 хв. на автодорозі Київ - Чоп, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 доїжджаючи до перехрестя дороги, яка веде у с. Ратовці Ужгородського району, та виконуючи маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу в порушення вимог пунктів 2.3. (б), 10.1. та 16.12. ПДР України не надав переваги в русі автомобілю марки "БМВ 523", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, у якому перебувала ОСОБА_2, сидячи на передньому сидінні, що призвело до пошкодження автомобіля марки "БМВ 523", та отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Так-як, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" то остання виплатила ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі суми 49500,00 гривень матеріальної шкоди.

Як зазначено в ст. 28 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV), шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, яка пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

А ст. 29 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Та згідно абзацу 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Виходячи з роз'яснень наведених в абзаці 1 пункту 14 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно до звіту № 117 про оцінку автомобіля НОМЕР_3 від 21 листопада 2011 року, ринкова вартість даного ТЗ відповідає сумі 90900,00 гривень, що і буде становити розмір вартості матеріального збитку. А вартість відновлювального ремонту, пошкодженого при ДТП автомобіля НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнта Фізичного зносу складників, що підлягають заміні, складає суму 61731,91 гривню, а.с. 7-10, 11-14.

Як наведено в абзаці 1 п. 15 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 з урахуванням зношеності деталей, складає суму 61731,91 гривню, що є достатньо нижчою сумою за ринкову вартість даного транспортного засобу, яка становить суму 90900,00 гривень. То в даному випадку, стягненню підлягає саме сума необхідна для здійснення відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3 до стану на момент пошкодження, яка становить 61731,91 гривню.

Суд першої інстанції, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку в розмірі 90900,00 гривень, а не вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, який становить суму 61731,91 гривню, не врахував вище наведеного, та помилково витлумачив норми матеріального права, у супереч дійсних обставин справи.

Оскільки, ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" вже виплатила 23.06.2014 року одному зі співвласників автомобіля НОМЕР_4, тобто ОСОБА_5 страхове відшкодування у сумі 49500,00 гривень. То з ОСОБА_1 підлягає достягненню на користь ОСОБА_2 сума, яка перевищує ліміт страхового відшкодування, яка становить суму 12231,91 гривню (61731,91 - 49500,00). Таким чином, вимога ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої ДТП, підлягає частковому задоволенню.

У заяві про збільшення предмету позову, ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 за прострочення виконання грошового зобов'язання, також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що відповідно становить суми 30460,64 гривень індексу інфляції та 4862,52 гривні, трьох відсотків річних.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 1 п. 4 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Таким чином, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин вимог норми ст. 625 ЦК України є безпідставним. Оскільки, між сторонами виникли деліктні (не договірні), а не договірні (зобов'язальні) правовідносини за порушення грошового зобов'язання.

Виходячи із цього, вимога ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, є неправомірною. А тому, у задоволенні даної вимоги слід відмовити в цілому.

Як передбачено загальними приписами ч. 1, пунктів 1, 3 ч. 2 і абзацу 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП зазнала фізичний біль, і отримала ушкодження здоров'я середнього ступеню тяжкості, а також, душевні страждання у зв'язку з пошкодженням ТЗ співвласником якого являється. То дані обставини вказують на те, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП зазнала моральної шкоди, а тому, набула права на відшкодування такої моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, зважуючи на ступінь, обсяг та тривалість страждань з огляду на своєчасність такого відшкодування, а також, стан здоров'я позивачки, і визначив таку моральну шкоду у розмірі, який відповідає ступеню моральних страждань, яких зазнала позивачка.

За цих обставин, твердження відповідача ОСОБА_1, що суд першої інстанції не мотивував розмір визначеної моральної шкоди, є бездоказовим, і таким, що не спростовує наведеного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 покликається також на ту обставину, що суд першої інстанції не вирішив питання повернення пошкоджених деталей, які мають певну матеріальну цінність.

Як зазначено в абзаці 2 п. 14 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Як пояснив апеляційному суду сам відповідач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_6, заяви суду про вирішення питання щодо передачі пошкодженого майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, не подавали і не заявляли.

А звідси, суд першої інстанції з урахуванням принципу диспозитивності, був позбавлений можливості самостійно вирішити дане питання без відповідної заяви ОСОБА_1. А тому, звинувачення суду, відповідачем у невирішені даного питання є безпідставним.

Не можна погодитись, також і з доводами ОСОБА_1 стосовно того, що ОСОБА_2 не являється належним позивачем у справі, так-як їй не належить право вимоги.

Як зазначено в пункті 1.6. ст. 1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_2 експлуатують транспортний засіб на підставі Довіреності від 16.05.2008 року, а.с. 5.

А заявою від 28.03.2012 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом, Танчинець В.І. підтвердив ту обставину, що ОСОБА_5 і ОСОБА_2 являються фактичними власниками автомобіля НОМЕР_4, так-як продав їм 16.05.2008 року даний ТЗ. До даного автомобіля не має жодного стосунку в зв'язку з його реальним продажем ОСОБА_5 і ОСОБА_2, а.с. 6.

Відповідно до змісту статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч, і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Оскільки, ОСОБА_2 володіє автомобілем НОМЕР_4 на законній підставі, якою є Довіреність від 16.05.2008 року. А тому, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Наведені обставини, вказують на те, що покликання ОСОБА_1 є підставними частково в частині вимог, що стосуються вимог про стягнення страхового відшкодування, та індексу інфляції й відсотків.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у частині стягнення страхового відшкодування, та індексу інфляції й відсотків, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення суду, та часткового задоволення апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року в частині вимог про стягнення страхового відшкодування, та індексу інфляції й відсотків, змінити, ухваливши нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 12231,91 гривню страхового відшкодування.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції й відсотків, та решти страхового відшкодування, відмовити.

У решті позовних вимог, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ______________________

______________________