ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2356/16-ц
Провадження № 2/210/1093/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" червня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Ширинової К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач ОСОБА_2 із вищевказаним позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона пропрацювала в період з 12 вересня 2001 року по 26 липня 2005 року, та з 24 червня 2009 року по 19 листопада 2013 року, по професії готувач составів, 19 листопада 2013 року звільнена з підприємства за власним бажанням.

Вказувала на те, що висновком лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, їй було встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова, справа з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом, остеоартрозу колінних суглобів. Висновком медико-соціально експертною комісією (серія 12 ААА №016518), первинно 16 лютого 2016 року їй встановлено 30% втрати професійної працездатності по радикулопатії. Наступний переогляд їй призначено на 01 лютого 2017 року.

Вказувала, що саме з вини підприємства, - відповідача, вона втратила здоров'я, працездатність, змушена переносить хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання. Моральні страждання та переживання спричиняє їй той факт, що від професійного захворювання вона втратила працездатність, від профзахворювання її визнали інвалідом 3-ї групи, по висновку лікарів їй заборонено працювати на роботах з різними фізичними навантаженнями, що не дає їй змоги працевлаштуватися на аналогічну роботу, по рекомендаціям лікарів їй постійно необхідно спостерігатися в невропатолога, приймати медикаменти, уникати переохолодження, займатися постійно фізичними вправами, вимушена постійно лікуватися, бути не вдома.

Зазначала, що окрім моральних страждань та переживань вона переносить і фізичні страждання. Так зазначала, що її турбує постійний біль в поперековому відділі хребта, який іррадірує в праву ногу, турбують судоми м'язів ніг, біль та оніміння в кистях, судоми рук та м'язів ніг. Додаткові моральні страждання та переживання їй додає той факт, що в неї четверо дітей, віком 16-ть, 15-ть та двоє дітей по 10-ть років, а за станом свого здоров'я вона не може заробляти достойні кошти, через постійні курси лікування не має змоги. Матеріально забезпечити їх, оплатити навчання, не має змоги повноцінно доглядати та виховувати дітей.

У зв'язку з цим просить суд задовольнити її позовні вимоги, та винести рішення, яким стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, з відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на її користь, - 275 000,00 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 (довіреність від 25 березня 2016 року, завірена директором ТзОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» за місцем реєстрації та проживання позивача ОСОБА_2.) до зали суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі. Крім того, 31 травня 2016 року надав до суду письмові заперечення проти позову, в котрих проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи із того, що позивачка свідомо обрала даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знала та повинна була знати про шкідливі фактори та умови праці, за це вона мала певні пільги, а саме їй надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до записів, які містяться у трудовій книжці, на ім'я ОСОБА_2 (а.с.4), остання пропрацювала на підприємстві відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в період з 12 вересня 2001 року по 26 липня 2005 року, та з 24 червня 2009 року по 19 листопада 2013 року, на посаді готувача составів. 19 листопада 2013 року звільнена з підприємства за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, по догляду за дитиною, до досягнення нею 14-ти річного віку (а.с.5-9).

Із наявної в матеріалах справи копії Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №31, складеного від 28 грудня 2015 року, комісією з представників керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», страхового експерту Фонду соціального страхування, лікувального закладу, встановлено, (в пункті 16 Акту…) обставини, при яких ОСОБА_2 отримала професійне захворювання, саме робота на підприємстві - відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників, - фізичне перевантаження. В пункті 17 Акту… зазначено причину отримання професійного захворювання позивачкою, а саме перевищення на робочому місці гранично - допустимих норм праці, - фізичне перенавантаження: маса вантажу, що підіймається та переміщується, - 8 - 11 кг, при ГДР до 7 кг; перебування у вимушеній робочій позі, - 25 - 50%, при нормі, - до 10%; зовнішнє фізичне динамічне навантаження з переважною участю м'язів рук та плечового суглоба, - 47 - 90 Вт, при нормі, - 27 ВТ; вібрація загальна, - 94 дБ, при нормі, - 92дБ; нахили корпуса, - 128 - 350 разів, при ГДР, - 51 - 100 разів. В пункті 19 конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.10-11).

Із наявної в матеріалах справи копії довідки МСЕК встановлено, що висновком медико-соціально експертною комісією (серія 12 ААА №016518) ОСОБА_2 первинно, - 16 лютого 2016 року встановлено 30% втрати професійної працездатності по радикулопатії, та визнано інвалідом 3-ї групи від профзахворювання. Наступний переогляд призначено на 01 лютого 2017 року. За висновком лікарів противопоказана робота з різним фізичним навантаженням (а.с.12).

Відповідно медичних довідок, позивач ОСОБА_2 у зв'язку із станом свого здоров'я неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в Інституті промислової медицини, та в Криворізькій міській лікарні №5 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Висновком лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова, справа з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом, остеоартрозу колінних суглобів. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження невролога, прийом медикаментозних препаратів, не переохолоджуватись, постійні фізичні вправи (а.с.13-17).

Крім того, із наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження, вбачається, що позивач ОСОБА_2 виховує чотирьох неповнолітніх дітей, в тому числі одну дитину від попереднього шлюбу, та дитину її теперішнього чоловіка від попереднього шлюбу: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18); ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19); ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).

Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачкою ОСОБА_2 професійної працездатності, у зв'язку із професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України, може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.

За таких обставин, вимоги позивачки до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є обґрунтованими, обставини вказані в позовній заяві знайшли документальне підтвердження. Вимоги позивача, щодо відшкодування моральної шкоди спричиненої профзахворюванням та наслідками визваними профзахворюванням не суперечать чинному законодавству.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивачка була ознайомлена із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу та вібрації, як одних із шкідливих факторів, що стали причиною отримання професійного захворювання позивачкою, перевищували гранично-допустимі концентрації, невідповідність показників пилу та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання.

Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання №31, не оскаржено підприємством відповідача у встановленому законодавством порядку.

Суд вважає, що у даному випадку саме відповідач, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», повинно виплатити позивачці моральну шкоду, так як відповідно до ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачене відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону №717-V, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачці моральної шкоди яку повинен відшкодувати їй відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці.

У судовому засіданні встановлено, що позивачці ОСОБА_2 була заподіяна шкода здоров'ю, вона отримала професійне захворювання, втратила працездатність в розмірі 30 відсотків, стала інвалідом 3-ї групи від профзахворювання. Позивачка переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушена приймати ліки, постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено її звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивачка зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для неї роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачка в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем, - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачці шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями підприємства, - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивачки негативних наслідків, - втрати професійної працездатності в розмірі 30 відсотків, визнання її інвалідом 3-ї групи від профзахворювання, перенесення фізичних болів, проходження постійного лікування, а звідси перенесення моральні переживання. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність позивачка пропрацювала в шкідливих умовах з перевищенням гранично-допустимих показників, лише на підприємстві відповідача.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачці моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачкою та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 50 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачці слід відмовити. При визначені розміру моральних страждань суд врахував той факт, що на утриманні позивачки знаходяться четверо дітей, віком 16-ть, 15-ть, та двоє по 10-ть років. Суд також врахував діагноз професійного захворювання, а саме: радикулопатія попереково-крижова, справа з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромом та остеоартроз колінних суглобів.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, ст.ст.10, 11, 27, 60, 88, 213 - 215 ЦПК України, ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (), на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, - 50 000,00 гривень (п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.), без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (), на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 гривню (п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 06 червня 2016 року.

Суддя: Н. Ю. Вікторович