Справа № 457/559/15 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/1690/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: позивачки ОСОБА_2, представника відповідача Презляти С.З, 3-ьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «Брокбізнесбанк» в особі Львівської філії АТ «Брокбізнесбанк», третя особа ОСОБА_4 про розірвання іпотечного договору,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Розірвано Іпотечний договір зареєстрований в реєстрі за №1383 від 16 липня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_2.

Скасовано заборону на відчуження зазначеної в договорі нежитлової будівлі, розташованої в м. Трускавець Львівської області на вул. Мазепи,40, що належить ОСОБА_2 та яка була предметом іпотеки за договором зареєстрованим в реєстрі за № 1383 від 16 липня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_2.

Стягнуто з Акціонерного банку «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_2 243грн.60 коп. сплаченого судового збору.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 07 грудня 2015 року заяву АТ «Брокбізнесбанк» про перегляд заочного рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 26.06.2015 року залишено без задоволення.

Заочне рішення оскаржило ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі представника Вовчук М.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач звернулась до суду з даним позовом з метою ухилення від виконання зобов»язань за кредитним договором, оскільки заборгованість за кредитним договором станом на дату звернення з заявою про перегляд заочного рішення становить 17 572,00 доларів США. Задовольняючи позов, суд грубо порушив норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України. На думку апелянта, суд невірно застосував до даних правовідносин вимоги ст. 1054 ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів», коли в даному спорі до застосування підлягав ЗУ «Про іпотеку». Стверджує, що введення тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації, а тим більше неповідомлення про дані обставини іпотекодавця не може розглядатися як зміна істотних умов, яка може бути підставою для зміни чи розірвання іпотечного договору з огляду на те, що такий висновок суду суперечить вимогам ст.651 ч.2, ст.652 ЦК України. Звертає увагу суду на те, що надання дозволу на оренду предмета іпотеки чи його частини є правом, а не обов»язком Іпотекодержателя про що зазначено в договорі іпотеки, а тому жодних істотних умов визначених ст.652 ЦК України не настало та підстав для задоволення позову у суду не було. Порушення процесуального права полягали в тому, що суд з незрозумілих причин прирівняв договір іпотеки до договору кредиту, зазначивши, що в ньому відсутні сукупна вартість, попередження про валютний ризик, і що найважливіше, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір, якому суд надав оцінку. Зазначає, що відповідно до ч.5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення дії договору. Стверджує, що уклавши договір іпотеки, позивач ніяким чином не позбавлена права володіння та користування предметом іпотеки, а також можливості здавати вказане приміщення в оренду, при цьому згода на це є правом, а не обов»язком банку. Підстави для визнання правочину недійсним передбачені ст.ст.203,215 ЦК України та у зв»язку з цим суд не міг задовольнити позов на тій підставі, що майновий поручитель не був повідомлений про валютні ризики або про введення в банку тимчасової адміністрації, або через ненадання Банком згоди на передачу предмета іпотеки в оренду. Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2 та 3-ьої особи ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача Презляти С.З, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 16 липня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним Банком «Брокбізнесбанк» (надалі ПАТ «Брокбізнесбанк) було укладено Кредитний договір №103/Т/08/Ф.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді відклично-відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 50 000,00 доларів США на строк з 16.07.2008 року по 15.08.2018 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16% річних в доларах США для споживчих потреб, а позичальник зобов»язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, використати кредит за цільовим призначенням та виконати всі свої зобов»язання у повному обсязі у строки передбачені цим договором.

В подальшому до Кредитного договору були укладені додаткові угоди.

На виконання умов Кредитного договору ОСОБА_2 було надано кредитні кошти.

В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором від 16.07.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №103/Т/08/Ф.

16.07.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Чечерською Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1383.

Згідно умов даного договору в якості забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку нежитлову будівлю, що розташована в АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 500 000,00 грн.

Заборгованість позичальника станом на 07 грудня 2015 року 17 572,00 долари США по кредиту із яких: 8 458,83 долари США прострочена заборгованість по тілу кредиту, 353,74 долари США строкова заборгованість по відсотках за користування кредитом та 4 519,56 долари США прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки та задовольняючи позов про розірвання іпотечного договору, суд керувався нормами ЦК України, які регулюють кредитні відносини, залишивши поза увагою предмет спору. Суд дуже детально аналізує Кредитний договір, який у матеріалах справи відсутній та не є предметом спору.

Суд виходив із Вимог іпотечних договорів, які втратили свою чинність у 2008 році та не навів жодної підстави, передбаченої Законом України «Про іпотеку» згідно якої договір іпотеки може бути розірваний в той час, коли він не визнаний недійсним.

Законом України «Про іпотеку» в статті 17 передбачені підстави припинення договору іпотеки, однак такі не були предметом спору.

В той же час, при ухваленні рішення, суд застосував Закон України «Про захист прав споживачів», який немає жодного відношення до даних правовідносин.

Щодо інших заперечень з приводу апеляційної скарги відповідача, а саме введення у Банку Тимчасової адміністрації, нечесних Правил , щодо ненадання Банком дозволу на здачу в оренду предмета іпотеки є голослівними судженнями самої позивачки та третьої особи, які виражають свої судження та не можуть впливати на договірні відносини сторін.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 п.4 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, застосування судом норм матеріального і процесуального права суперечить предмету спору, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити , оскаржуване рішення суду скасувати.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 26 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

Т.І.Приколота