Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 22 лютого 2016 року зазначений позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/2 від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 18 грудня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 487, 20 гривень судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допущено до негайного виконання.

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 квітня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликався на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначав про те, що твердження позивача щодо уникнення від надання матеріальної допомоги на утримання сина не відповідає дійсності, оскільки він систематично сплачує кошти на перебування дитини в дитячому садочку, несе витрати, повязані з розвитком та відпочинком дитини, купує продукти харчування. Вважав, що ці обставини підтверджуються розрахунковими чеками, які були надані на вимогу суду. Його середньомісячний дохід становить 5 395 гривень, однак з них він надає допомогу матері приблизно 1000 гривень щомісяця, яка отримує мінімальну пенсію та має проблеми зі здоровям. Крім того, він винаймає житло, за оренду якого сплачує 1 300 гривень, витрачає на професійне вдосконалення 500 гривень. Тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 900 гривень кожного місяця. Вважав, що аліменти, відповідно до вимог ст. 184 СК України повинні стягуватись у твердій грошовій сумі, оскільки він має намір змінити роботу, виїхавши за кордон.

Вказував, що справа розглянута за його відсутності, він був позбавлений можливості довести свої заперечення проти позову. Цим порушено норми ст. 10 ЦПК України щодо змагальності сторін. Також посилався на недодержання судом ст.ст. 8, 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши аліменти на утримання сина в розмірі 900 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності і обґрунтованості позову, оскільки відповідач уникає своїх батьківських зобовязань по утриманню спільної дитини, а матеріальної допомоги не надає. Оскільки він працевлаштований, має постійне місце роботи, тому спроможний сплачувати щомісячно на користь позивача на утримання їхнього сина 1/2 частину зі всіх видів доходів.

Проте з такими висновками частково погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами не заперечуються, що від шлюбних відносин вони мають сина ОСОБА_4, 01.12.2010 р. н. (а.с. 3). Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 2-2, зв.).

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, порушуючи свій батьківський обов'язок перед дитиною з її утримання.

З огляду на невиконання ним законних зобовязань з утримання малолітнього сина між сторонами виникли спірні правовідносини.

Правильно зясувавши обставини справи, застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали до застосування, та встановивши підставність зобовязання ОСОБА_1 утримувати малолітнього сина, в той самий час суд першої інстанції не дослідив, чи має відповідач інших утриманців, чи він працевлаштований, чи місце роботи є постійним, а доходи регулярними, а також розмір його доходів (заробітку) та витрат.

В звязку з наведеним апеляційним судом встановлено, що обставини справи зясовано поверхнево, чим допущено неповноту їх з'ясування.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1.) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2.) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3.) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4.) інші обставини, що мають істотне значення.

На а.с. 50 міститься довідка управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі від 14.01.2016 року №157, звідки видно, що ОСОБА_5 матір ОСОБА_1 перебуває на обліку як пенсіонер за віком при повному стажі, отримує пенсію. Матір є непрацюючою, знаходиться на частковому утриманні відповідача.

Відповідач працює лікарем у Рівненській центральній міській лікарні, отримує заробітну плату, щомісячний середній розмір якої становить 5 395, 54 гривень (а.с. 56).

Як убачається з договору від 4 січня 2016 року, ОСОБА_1 орендує квартиру площею 20 кв.м у м. Рівне, вулиця Пржевальського, 4/2, в звязку з чим щомісяця сплачує орендодавцю 1 300 гривень орендної плати (а.с. 51-52).

З урахуванням зясованих обставин, що мають значення для справи, і вимог закону колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які їх платник зобовязаний сплачувати кожного місяця на користь ОСОБА_2 на утримання спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, повинен складати 1/5 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Оскільки при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, тому оскаржуване рішення підлягає зміні.

Щодо доводів апеляційної скарги про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму, то з ними погодитися неможливо.

Так, платник аліментів має постійне місце роботи, в звязку з чим одержує регулярний, стабільний заробіток, що унеможливлює застосування правил ст. 184 СК України.

Спонуканнями для зміни оскаржуваного рішення відповідно до п.1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповнота з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На підставі ч. 1 ст. 182 СК України, керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду від 22 лютого 2016 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають щомісячному стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/5 частину всіх видів заробітку (доходу).

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: