Провадження №22-ц/784/842/16
Справа номер 489/4221/15-ц
Провадження номер 22-ц/784/842/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: 34 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

комунального підприємства «Дорога»

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва

від 24 лютого 2016 року,

ухвалене за позовом ОСОБА_5 до комунального підприємства «Дорога» (далі КП «Дорога»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 та приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

24 червня 2015 року ОСОБА_5 предявила до КП «Дорога» зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

20 листопада 2014 року близько 08 год.30 хв. на перехресті вул.М.Василевського та вул.Скороходова в м.Миколаєві з вини водія транспортного засобу Камаз 5510 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачці автомобіль «ОСОБА_7 Крузер» 200 реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8

Враховуючи, що ОСОБА_6 керував автомобілем, який належить на праві власності КП «Дорога», з яким він перебував у трудових відносинах, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача у відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля 871 421 грн.21 коп., у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. З КП «Дорога» на користь позивачки стягнуто майнову шкоду в сумі 821 931 грн.21 коп. та моральну шкоду в сумі 2 000 грн., а також 4 000 грн. витрат на правову допомогу, 2 000 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 3 654 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, КП «Дорога» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що при встановлених обставинах та за наявних у справі доказів, відповідач повинен відшкодувати позивачу майнову шкоду з вирахуванням страхової виплати, а моральну шкоду, виходячи з характеру завданих позивачу страждань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Стаття 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентує, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

За змістом п.7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та

автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та

автобусів;

5 років - для мототехніки.

В свою чергу п.7.39 Методики визначає, що винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний

пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали

ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у

вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4

таблиці 4.1 додатка 4, а саме автомобіль легковий, експлуатувався в режимі таксі, що передбачає надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку; автомобілі легкові та автобуси спеціалізованого призначення; КТЗ застосовувався поза дорогами загального користування (не менше 30% пробігу).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 листопада 2014 року близько 08 год.30 хв. на перехресті вул.М.Василевського та вул.Скороходова в м.Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля «Камаз 5510» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6, який перебував у трудових відносинах з КП «Дорога», з автомобілем «ОСОБА_7 Крузер» реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить позивачці, під керуванням ОСОБА_8

Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 20 січня 2015 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 25 листопада 2014 року, автомобіль «ОСОБА_7 Крузер» був оглянутий за участі представника відповідача. Його зміст свідчить, що була здійснена фіксація пошкоджень автомобіля. Зауважень від учасників огляду не надходило (а.с.52-54).

Згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/1315962, строком дії з 25 квітня 2014 року до 22 квітня 2015 року, КП «Дорога» у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було застраховано транспортний засіб «Камаз 5510» реєстраційний номер НОМЕР_1 із страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну в сумі 50 000 грн. із франшизою 510 грн. (а.с.75).

Після вказаної дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відшкодувало позивачці 49 490 грн. майнової шкоди.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №1142 від 13 січня 2016 року сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ОСОБА_7 Крузер» станом на 30 грудня 2015 року, становила 871 421 грн.21 коп., з яких 752 808 грн.99 коп. вартість необхідних для ремонту матеріалів, 47 547 грн.98 коп. вартість складників, необхідних для заміни під час ремонту, 31 700 грн. вартість ремонтно-відновлювальних робіт, 39 364 грн.24 коп. величина втрати товарної вартості. Коефіцієнт фізичного зносу деталей транспортного засобу дорівнювався нулю, оскільки строк експлуатації автомобіля є меншим ніж 7 років (а.с.157-175).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про стягнення з відповідача 821 931 грн.21 коп. майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля є правильним.

Суд обґрунтовано зменшив майнову шкоду на суму страхового відшкодування виплаченого позивачці страховою компанією.

Посилання відповідача на помилковість висновку судової автотоварознавчої експертизи є хибним.

Експертом було здійснено дослідження у відповідності до всіх пунктів Методики з урахуванням протоколу огляду транспортного засобу від 25 листопада 2014 року, який був складений невдовзі після ДТП за участі представника відповідача, який не заявив жодних зауважень до нього.

Оскільки пошкоджений автомобіль був випущений у 2008 році, а дорожньо-транспортна пригода сталася у 2014 році, то відповідно до п.п.7.37-7.39 Методики експерт правомірно визначив, що коефіцієнт фізичного зносу складників транспортного засобу дорівнювався нулю.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач не довів іншого.

Що стосується нарахування втрати товарної вартості, то вона також вірно розрахована експертом.

З протоколу огляду транспортного засобу та фототаблиць вбачається необхідність здійснення ремонту окремих деталей автомобіля, заміни деталей, їх фарбування, що впливає на зовнішній вигляд автомобіля й його експлуатаційні якості.

Посилання відповідача на необґрунтованість рішення, оскільки вбачається, що вже було розпочато ремонт автомобіля, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з висновку експертизи випливає тільки факт демонтажу деталей для ремонту, які були наявні на час огляду (а.с.160).

Твердження апелянта про наявність розбіжностей у висновку щодо дати визначення матеріального збитку спростовується ремонтною калькуляцією від 30.12.2015 року (а.с.172-175).

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Дорога» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: