АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1216/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Степаненко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ТОВ «Євролізинг Україна» на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

17 березня 2016 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів в сумі 133000 грн.

17 березня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог в розмірі 133000 грн., що належить ТОВ «Євролізинг Україна», що знаходиться в м. Київ, вул. Шовковична, 42-44 офіс 9СД3, рахунок 9 в АТ «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, ідентифікаційний код юридичної особи 39321814, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2016 року накладено арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог в розмірі 133000 (сто тридцять три тисячі) грн., що належить ТОВ «Євролізинг Україна», що знаходиться в м. Київ, вул. Шовковична, 42-44 офіс 9СД3, рахунок 9 в АТ «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, ідентифікаційний код юридичної особи 39321814.

Копію ухвали направлено сторонам для відому та АТ «Райфайзен Банк Аваль» для виконання.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Євролізинг Україна» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить дану ухвалу суду скасувати, так як вважає її незаконною та такою, що постановлена із порушенням норм цивільно - процесуального законодавства, постановивши нову ухвалу, якою заяву щодо забезпечення позову відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача по справі, апелянт, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду в засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а ухвала суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розі справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення суду може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог, і повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до цього може привести порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов'язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств (наприклад, забороняти скликати загальні збори товариства, складати список акціонерів, що мають право на участь у них, надавати реєстр акціонерів та приміщення для проведення зборів, підбивати підсумки голосування з питань порядку денного тощо).

Приймаючи рішення про забезпечення позову за клопотанням позивача, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для забезпечення позову, оскільки твердження позивача про те, що між сторонами дійсно виник спір, і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відповідало обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що районним судом вірно зазначено, що з обставин справи та змісту заяви про забезпечення позову вбачаються підстави, які свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі у разі задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги носять майновий характер.

Крім того, з аналізу норми п.1 ч.1 ст.152 ЦПК вбачається, що накладення арешту в якості заходів забезпечення позову допускається лише щодо майна або грошових коштів відповідача.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач вимагає накласти арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог в розмірі 133000 (сто тридцять три тисячі) грн., що належить ТОВ «Євролізинг Україна», що знаходиться в м. Київ, вул. Шовковична, 42-44 офіс 9СД3, рахунок 9 в АТ «Райфайзен Банк Аваль» МФО 380805, ідентифікаційний код юридичної особи 39321814.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позовних вимог в розмірі 133000 (сто тридцять три тисячі) грн., що належить ТОВ «Євролізинг Україна», що є співмірним заявленим позовним вимогам і не створює перешкод у господарській діяльності відповідача.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.

Посилання апелянта у апеляційній скарзі на те, що ухвала суду незаконна, нічим не підтверджено та не наведено підстави, визначені у ст. 312 ЦПК України, які б давали підстави скасувати ухвалу суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «Євролізинг Україна» - відхилити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 березня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :