Ухвала іменем україни 25 травня 2016 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про виселення з будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2015 року, в с т а н о в и л а: У серпні2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулосядо суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення з будинку. На обґрунтування позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалось на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки від 06 травня 2008 року, укладеного з ОСОБА_5 на забезпечення виконання ним зобов'язань за кредитним договором від 06 травня 2008 року, відповідно до умов якого було надано кредитні кошти у розмірі 70 000 дол. США зі сплатою 13,3 % річних за користування кредитом. Зазначивши, що рішенням апеляційного суду від 05 липня 2012 року звернуто стягнення заборгованості позичальника на житловий будинок та, що відповідач на час укладання договору не мешкала в будинку та зареєстрована після його передання в іпотеку без згоди іпотекодержателя, з урахуванням того, що на письмову угоду від 04 липня 2014 року відповідач не звільнила приміщення будинку, ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на вищевикладене, просило задовольнити позовні вимоги. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2015 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення судів першої таапеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Ухвалюючи рішення про виселення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що наявні підстави для задоволення позову. З такими висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного. Судами встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 06 травня 2008 року ОСОБА_5 на підставі договору іпотеки № 05/08-ШШ без оформлення заставної передано в іпотеку відкритому акціонерному товариству «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк». Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 32013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року, у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» виселено без надання іншого житлового приміщення позичальника за кредитним договором ОСОБА_6, його дружину ОСОБА_7 та їх малолітнього сина ОСОБА_8, 2004 року народження. Згідно з відміткою у паспорті громадянина України ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 17 вересня 2008 року. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і положення ст. 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, норм статті 109 ЖК Української РСР до спірних правовідносин не застосував, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для виселення відповідача зі спірного житлового будинку, який належить ОСОБА_9 на праві власності. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнитичастково. Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 листопада 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: О.В. Закропивний В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк