Справа № 308/8460/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника позивача за первісною позовною заявою (відповідача за зустрічною позовною заявою) ПАТ «ВіЕс Банк» - ОСОБА_1

відповідача за первісною позовною заявою (позивача за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за первісною позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромта зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про визнання недійсними кредитного договору та похідних від нього договір іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 06.05.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №KF48904, за умовами якого останньому надано кредит в розмірі 40 тис.дол США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 06.05.2033 року, із сплатою 12% річних.

За умовами Договору Позичальник зобовязався повернути Банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що містяться в додатку №1 кредитного договору і є його невідємною частиною, та сплати проценти за користування кредитом у строки та порядку, передбачених кредитним договором.

Взяті на себе зобовязання Позичальник належним чином не виконує, його заборгованість по кредиту станом на 14.07.2015 року складає 31739,89 дол.США, що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2015 року становить 697127,10 грн., з яких: 29553,21 дол.США, що еквівалентно 649099,41 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1887,09 дол.США, що еквівалентно 41447,58 грн. заборгованість по відсотках; 299,59 дол.США, що еквівалентно 6580,12 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань.

17.02.2015 року у відповідності до вимог ст.ст.1050, 1048 ЦК України та умов Договору Банком була надіслала Позичальнику ОСОБА_2 повідомлення вимогу №09-4/2832 про усунення порушень, однак така відповідачем залишена без задоволення, а тому Банк змушений звертатись до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом у судовому порядку.

У процесі розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсними кредитного договору та похідний від нього договір іпотеки.

ОСОБА_2 вважає, що укладений між ним та ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») кредитний договір №KF48904 від 06.05.2008 року за своєю природою є нікчемним від моменту його укладення, оскільки в момент вчинення правочину Банк недодержав вимог, які встановлені ч.1 ст. 203 ЦК України, а саме - зміст правочину суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам Постанови Правління Нацбанку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Перед укладенням кредитного договору, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі фінансового кредитування, в письмовій формі, повну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

В кредитному договорі недотримано умов, які п.3.4 Постанови Правління Нацбанку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» визнані обов'язковими.

З графіку платежів за кредитом очевидним є дисбаланс зарахування до відсотків та тіла кредиту, кінцева сума одних тільки відсотків становить шістдесят відсотків від суми кредиту. Ця норма кредитного договору є несправедливою відповідно до ст.ст.11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а кредитор не повинен включати до договору умови, які є несправедливими.

Несправедливими, на думку позивача, є також норми договору, що забороняють позичальнику укладати будь-які інші кредитні договори в інших банківських установах без попередньої письмової згоди банку (пп.1 п.5.2.5 Кредитного договору), будь-які договори поруки по відношенню до інших юридичних та фізичних осіб без попередньої письмової згоди банку (пп.2 п.5.2.5 Кредитного договору), оскільки порушує принцип свободи договору.

Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності та є підставою для визнання договору недійсним і, як наслідок, визнання недійсними договорів поруки та іпотеки, оскільки вони є похідними від головного.

Ухвалою суду від 11 січня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ПАТ «ВіЕс Банк» та обєднано їх в одне провадження.

Представника позивача за первісною позовною заявою (відповідача за зустрічною позовною заявою) ПАТ «ВіЕс Банк» - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги за первісною заявою підтримав та просив суд їх задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №KF48904 від 06.05.2008 року в розмірі 31739,89 дол.США, що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2015 року становить 697127,10 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 3775,80 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити, вважає її безпідставною. Крім того, представник просив суд прийняти до уваги, що позивачем ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву подано до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідач за первісною позовною заявою (позивач за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали зустрічні позовні вимоги та просили суд визнати недійсними кредитний договір №KF48904 від 06.05.2008 року та похідний від нього договір іпотеки, оскільки умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності. В задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» просили відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку:

Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2008 року між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №KF48904, за умовами якого останньому надано кредит на будівництво будинку в розмірі 40 тис.дол США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 06.05.2033 року.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт отримання кредитних коштів за Договором Позичальником ОСОБА_2 не оспорюється.

За умовами Договору Позичальник зобовязався повернути Банку основну суму кредиту частинами відповідно до графіку платежів за кредитом, що містяться в додатку №1 кредитного договору і є його невідємною частиною, та сплати проценти за користування кредитом у строки та порядку, передбачених кредитним договором.

Процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 12,0% річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом або частиною кредиту та/або процентами, процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 22,0% річних. Після повного погашення простроченої заборгованості процентна ставка встановлюється в розмірі 12,0% річних.

Згідно п.5.2 Договору та Додатку №2 до Договору Позичальник зобовязаний: не пізніше другого робочого дня з дня підписання договору сплатити плату за розрахункове обслуговування кредиту згідно тарифів банку, що становить 2% від суми кредиту одноразово при видачі кредиту, а саме 4040,0 грн.; в день підписання договору застави сплатити комісійну винагороду банку за перевірку заставного майна при наданні кредиту в сумі 250 грн.; на наступний день після проведення перевірки майна протягом строку дії кредитного договору (але не частіше 1 раз в півріччя) сплатити плату за перевірку заставного майна в розмірі 250 грн. (49,51 дол.США у валюті договору), згідно тарифів Банку, а також витрати на страхування в розмірі 0,20% на рік від вартості забезпечення, витрати за послуги нотаріуса в розмірі 1,0% від вартості забезпечення (одноразово).

Позичальник ОСОБА_2 вважає, що зазначений кредитним договір є нікчемним від моменту його укладення, оскільки в момент вчинення правочину Банк недодержав вимог, які встановлені ч.1 ст.203 ЦК України, а саме - зміст правочину суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам Постанови Правління Нацбанку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Згідно положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину.

Статтями 627 та 629 ЦК України передбачено, що сторони відповідно до ст.6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контенгента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір згідно ст.638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин)перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За положеннями ч.5 ст.11 та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Так, відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Згідно п.3.4. Правил банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, об'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).

Відповідно до п.3.6 Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії. які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що встановлення Банком у кредитному договорі умови щодо плати за розрахункове обслуговування кредиту згідно тарифів банку (сплачується одноразово при видачі кредиту), комісійної винагороди за перевірку заставного майна при наданні кредиту, витрати на страхування та витрати за послуги нотаріуса (одноразово) не порушує Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі виплати визначені не за формулою їх змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою.

Детальний опис сукупної вартості кредиту для Позичальника викладено у розділі 8 кредитного договору №KF48904 від 06.05.2008 року.

При укладенні кредитного договору сторони погодили його умови, Позичальник ОСОБА_4 засвідчив, що надана йому Банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердив своїм підписом та виконанням умов договору до грудня 2014 року, а отже, не вважав його умови несправедливими.

Позичальник згідно ч.2 ст.1056 ЦК України мав право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це Кредитора. Крім того, у Позичальника у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» існувала можливість в 14-денний термін відкликати свою згоду на укладення кредитного договору, проте цим правом він не скористався.

Умови кредитного договору щодо зобовязання Позичальнику не отримувати кредити в інших банківських установах без попередньої письмової згоди банку (пп.1 п.5.2.5), не надавати порук по відношенню до інших юридичних та фізичних осіб без попередньої письмової згоди банку (пп.2 п.5.2.5), на думку суду не можна розцінювати, як несправедливі умови договору в розумінні визначеному ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи зазначене, суд вважає, що умови кредитного договору №KF48904 від 06.05.2008 року не суперечать вимогам ЦК Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам Постанови Правління Нацбанку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому підстав для визнання його недійсним не має.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що Позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує. Письмове повідомлення-вимога Банку №09-4/2832 від 17.02.2015 року про усунення порушень та сплату простроченої заборгованості по кредиту Позичальником залишене без реагування.

Пунктами 6.2 та 6.3 Договору визначено, що за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.5.2.9 Договору Позичальник зобовязаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку виконання зобовязання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більше на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує пять відсотків суми кредиту; або утворення в Позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами та ін..

Відповідно до ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість Позичальника ОСОБА_2 за за кредитним договором №KF48904 від 06.05.2008 року станом на 14.07.2015 року складає 31739,89 дол.США, що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2015 року становить 697127,10 грн., з яких: 29553,21 дол.США, що еквівалентно 649099,41 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1887,09 дол.США, що еквівалентно 41447,58 грн. заборгованість по відсотках; 299,59 дол.США, що еквівалентно 6580,12 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» про дострокове стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №KF48904 від 06.05.2008 року в розмірі 31739,89 дол.США, що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2015 року становить 697127,10 грн., є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору №KF48904 від 06.05.2008 року та похідний від нього договір іпотеки слід відмовити.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3654,0 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 121,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 2012,-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В:

Первісну позовну заяву ПАТ «ВіЕс Банк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF48904 від 06.05.2008 року в розмірі 31739,89 дол.США, що згідно курсу НБУ станом на 14.07.2015 року становить 697127,10 грн., з яких: 29553,21 дол.США, що еквівалентно 649099,41 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1887,09 дол.США, що еквівалентно 41447,58 грн. заборгованість по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3654,0 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 121,80 грн.

В задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про визнання недійсними кредитного договору №KF48904 від 06.05.2008 року та похідний від нього договір іпотеки, стягнення судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Микуляк П.П.